Справа № 127/18945/26
Провадження № 2/127/5433/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.06.2026   м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі головуючого судді Антонюка В. В.,
за участі секретаря Карпенка А. В.,
представника позивачки - адвоката Калачик Н. М.,
представника відповідача - адвоката Михайлик С. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та із позовом про стягнення аліментів на утримання дружини.
Позови мотивовані тим, що сторони перебувають у шлюбі, про що 15.07.2023 року складено відповідний актовий запис №1468 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Під час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 .
Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №2025/017672699 від 26.11.2025 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом б/н від 28.05.2026 посвідченим представником МКП «УК» Господар Люкс».
Позивачка зазначає, що з травня 2026 року відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утриманням дитини, з того часу утримання дитини здійснюється повністю за рахунок матері дитини. Протягом цього часу Відповідач не надавав ні фінансової, ні будь якої іншої допомоги, чим порушуються її права.
Для повноцінного забезпечення потреб дитини, яка потребує постійного догляду, належного харчування, одягу та інших витрат, пов`язаних із забезпеченням необхідного рівня життя для її фізичного та розумового розвитку, необхідна фінансова підтримка.
Тому позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) на дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову до суду.
Окрім того, позивачка проживає з дитиною у двох, утримувати зараз дитину і себе матеріально дуже важко, у зв`язку з цим, вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі даного позову до суду.
Ухвалами від 03.06.2026 відкрито провадження у справах, та призначено справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
19.06.2026 року до суду представник відповідача – адвокат Михайлик С. І. подала клопотання про об`єднання справ 127/18945/26 та 127/18953/26 в одне провадження, оскільки їх поєднує спільний предмет позову - стягнення аліментів.
22.06.2026 представник відповідача – адвокат Михайлик С. І. направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини. В частині стягнення аліментів на дружину просив задовільнити частково, у розмірі 1/10 частини, оскільки на даний час він не має реальної можливості додатково утримувати позивача понад обов`язок утримування малолітньої дитини, а також відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Ухвалою суду від 24.06.2026 року об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років (справа №127/18945/26) із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини (справа №127/18953/26). Об`єднаній цивільній справі присвоєно номер №127/18945/26.
У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Калачик Н. М. об`єднані вимоги підтримала за обставин, викладених у позовній заяві, просила суд їх задовільнити.
Представник відповідача - адвокат Михайлик С. І., заявлені вимоги в частині стягнення аліментів на дитину не заперечила, щодо заявлених вимог в частині стягнення аліментів на дружину, просила задовільнити у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку відповідача, а щодо витрат на правничу допомогу, просила суд відмовити.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.07.2023 року, про що складено відповідний актовий запис №1468 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)від 31.01.2024
Як вбачається із Витягу з реєстру територіальної громади №2025/017672699 від 26.11.2025 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується актом б/н від 28.05.2026 посвідченим представником МКП «УК» Господар Люкс».
Відповідно до довідки Головного управління Національної гвардії України від 22.06.2026 року за № 1156, відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі та отримує заробітну плату з 14 квітня 2026 по 31 травня 2026 у розмірі 37 617,23 грн., що підтверджується довідкою про грошове забезпечення від 19.06.2026 року за № 84.
У позовній заяві позивачка вказує, що дитина перебуває на повному її матеріальному утриманні. У добровільному порядку відповідач не надає допомогу на утриманню доньки.
Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положенням статей 181, 182 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. В разі відсутності домовленості між батьками дитини про її утримування, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі її матері, батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Із п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 р. вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК Україниаліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Приймаючи до уваги те, що дитина проживає разом з позивачкою, домовленості між сторонами щодо її утримання не досягнуто, а відповідач в добровільному порядку належної допомоги на утримання доньки не надає, суд, беручи до уваги матеріальне становище платника аліментів та враховуючи інтереси малолітньої дитини на утримання якої присуджуються аліменти, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, оскільки саме такий розмір, з урахуванням всіх обставин справи, є достатнім та відповідає інтересам дитини.
Частиною ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення донькою трьох років, слід зазначити наступне.
Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, регулюються ст. ст. 75, 84 СК України.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України, дружина чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19).
Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.
Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Згідно зі ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.
В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Cпільна дитина сторін - ОСОБА_3 , не досягла трирічного віку, проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.
При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку.
У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки на його утримані та матеріальній підтримці перебуває його мати, яка має низький рівень доходу та має проблеми із здоров`ям, її заробітна плата не покриває всіх її потреб, зокрема з урахуванням стану здоров`я, необхідного лікування, придбання медикаментів, побутового забезпечення та сторонньої допомоги. Окрім цього відповідач вказує, що його батько помер, у зв`язку з цим він фактично несе основний сімейний тягар допомоги матері та підтримки сім`ї після смерті вітчима. 
Суд критично ставиться до вказаних вище тверджень відповідача, що він не має фінансової можливості щодо сплати аліментів на утримання позивачки до досягнення їх спільною дитиною трирічного віку, оскільки відповідач вказує, що його мати працює та отримує заробітну плату, крім того відповідачем не надано доказів того, що у нього на утриманні перебуває матір.
Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів.
З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дружини в розмірі 1/8 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною трьох років.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Щодо витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат;3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.
Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.
Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст. 141 ЦПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
При розгляді заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Калачик Н. М., укладено договір про надання правничої допомоги від 28.05.2026 року. Відповідно до опису виконаних робіт від 28.05.2026 вбачається, що адвокатом Калачик Н. М. виконано такі роботи, як: підготовка та подачу позовних заяв про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на дружину; супровід справи у суді, які оцінюються за дві позовні заяви в сумі 14 000 грн., що підтверджується квитанціям від 01.06.2026 року.
З огляду на викладене, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи необхідність надання послуг під час розгляду справи та їх характер, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, пов`язаність цих витрат із розглядом справи, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення аліментів в усіх судових інстанціях.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст. ст. 12, 76 - 81, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, а саме з 02.06.2026 року. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , у розмірі 1/8 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви, а саме з 02.06.2026 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3-х річного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати за надання правничої допомоги у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.
В частині інших вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 29.06.2026 року.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця фактичного проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя: