ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2026 року м.Дніпро Справа № 904/2322/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач) 
суддів: Чередка А.Є., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання: Абадей М.О.
представники сторін: 
від позивача: Піун С.П.;
від відповідача: Тер-Товмасян Ю.Г.
розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Кривбастеплоенерго" Криворізької міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 року у справі №904/2322/25 (суддя Мельниченко І.Ф.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ 
до Комунального підприємства "Кривбастеплоенерго" Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської обл. 
про стягнення 3 082 929,67 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 3 082 929,67 грн. заборгованості за договором постачання природного газу № 5151-ТКЕ(23)-4 від 06.10.2023 року.
Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.
Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу № 5151-ТКЕ(23)-4 від 06.10.2023 року в частині повної та своєчасної оплати за переданий природний газ у період з жовтня 2023 року по березень 2024 року.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 року у справі №904/2322/25 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Комунального підприємства "Кривбастеплоенерго" Криворізької міської ради (50008, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Космонавтів, будинок 15; код ЄДРПОУ 32097750) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; код ЄДРПОУ 42399676) 3 082 929,67 грн. - основного боргу та 36 995,16 грн. - судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю позовних вимог.
Не погодившись з рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі зазначає, що, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 року по справі № 904/2322/25 ухвалено судом з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ґрунтується на висновках, зроблених при неповному та необ`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи.
Апелянт вважає позовні вимоги неправомірними, необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України.
Вказує, що неоплата відповідачем поставленого природного газу в розумінні ст. 610 ЦК України не є порушенням господарського зобов`язання. Причиною неоплати є те, що споживачі послуг Комунального підприємства "Кривбастеплоенерго" Криворізької міської ради - постачальника теплової енергії для населення та комунальних закладів м. Кривого Рогу мають значну заборгованість перед постачальником послуг. Тарифи на постачання теплової енергії залишились незмінними. 
Апелянт вважає, що вказана позивачем заборгованість підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" №1730-VIII від 03.11.2016 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №1730- VIII).
Вказує, що з метою реалізації положень Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 року № 932 "Про затвердження Типового положення про територіальну комісію з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах" (зі змінами) апелянт узгодив та належним чином оформив з Територіальною комісією з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах Дніпропетровської обласної державної адміністрації розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах за спірний період - жовтень 2023 - березень 2024 року, тобто 4 квартал 2023 року, 1 квартал 2024 року. Однак, станом на дату винесення судового рішення кошти не надходили.
Скаржник вважає, що вчинив всі залежні від нього дії щодо отримання субвенції щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах та для погашення заборгованості підприємства перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг". Однак, таке фінансування напряму залежить від наявності грошових коштів в державному бюджеті і жодного разу з 2021 року КП "Кривбастеплоенерго" КМР не отримало грошових коштів як субвенцій щодо врегулювання вказаної заборгованості. 
Тому на підставі ст. 218 Господарського кодексу України не має відповідати за порушення зобов`язань щодо своєчасної оплати поставленого природного газу за договором №5151-ТКЕ (23) - 4 постачання природного газу від 06.10.2023 року.
Вважає, що причиною виникнення заборгованості по оплаті за поставлений природний газ є саме введення мораторію на підвищення тарифів на комунальні послуги, проте ані в 2022, ані в 2023, ані в 2024 роках субвенції для компенсації різниці в тарифах не надавалися. Вказане свідчить про те, що саме невиконання державою взятих на себе гарантій призводить до накопичення боргів підприємств теплопостачання за природний газ.
Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 року у справі № 904/2322/25 та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти наведених апелянтом доводів, вважає їх необґрунтованими і просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 року у справі № 904/2322/25 залишити без змін.
У судовому засіданні 05.03.2026 року сторони підтримали викладені ними правові позиції по суті спору.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
06.10.2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - постачальник, позивач у даній справі) та Комунальним підприємством "Кривбастеплоенерго" Криворізької міської ради (далі - споживач, відповідач у даній справі) укладено договір № 5151-ТКЕ(23)-4 постачання природного газу (далі - договір).
Відповідно до пункту 1.1 зазначеного вище договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп. 1 пункту 4 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2022 № 812 (зі змінами), природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.
Згідно з пунктом 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу.
За цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений на митну територію України (пункт 1.3.).
Відповідно до пункту 2.1 постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з 1 вересня 2023 року по 15 квітня 2024 (включно), в кількості 286,99050 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди) (тис. куб.м):
- жовтень 2023 - обсяг І (фіксований) 0,00000 тис.куб.м, обсяг ІІІ (фіксований) 2,50000 тис.куб.м, загальний обсяг 2,50000 тис.куб.м;
- листопад 2023 - обсяг І (фіксований) 1,39514 тис.куб.м, обсяг ІІІ (фіксований) 46,42650 тис.куб.м, загальний обсяг 47,82164 тис.куб.м;
- грудень 2023 - обсяг І (фіксований) 1,54041 тис.куб.м, обсяг ІІІ (фіксований) 65,10120 тис.куб.м, загальний обсяг 66,64161 тис.куб.м;
- січень 2024 - обсяг І (фіксований) 1,54495 тис.куб.м, обсяг ІІІ (фіксований) 65,53130 тис.куб.м, загальний обсяг 67,07625 тис.куб.м;
- лютий 2024 - обсяг І (фіксований) 1,54195 тис.куб.м, обсяг ІІІ (фіксований)64,43200 тис.куб.м, загальний обсяг 65,97395 тис.куб.м;
- березень 2024 - обсяг І (фіксований) 1,06454 тис.куб.м, обсяг ІІІ (фіксований) 35,91051 тис.куб.м, загальний обсяг 36,97505 тис.куб.м;
- квітень 2024 - обсяг І (фіксований) 0,00000 тис.куб.м, обсяг ІІІ (фіксований) 0,00200 тис.куб.м, загальний обсяг 0,00200 тис.куб.м.
Всього обсяг І (фіксований) 7,08699 тис.куб.м, обсяг ІІІ (фіксований) 279,90351 тис.куб.м, загальний обсяг 286,99050 тис.куб.м.
У пункті 2.3 сторони узгодили, що підписанням цього договору споживач дає згоду постачальнику на включення його до Реєстру споживачів постачальника (далі - Реєстр або Реєстр споживачів), розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС відповідно до вимог Кодексу ГТС.
Згідно з абзацом 2 пункту 2.4 договору споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів.
Відповідно до пункту 2.5 договору режим використання природного газу протягом розрахункового періоду (в т.ч. добове використання) споживач визначає самостійно в залежності від своїх виробничих потреб.
Пунктом 3.1 договору встановлено, що постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи.
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Відповідно до пункту 3.2 договору постачання газу здійснюється постачальником виключно за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника, розміщеного на інформаційній платформі Оператора ГТС.
Згідно з пунктом 3.5 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
У пункті 4.1 договору сторонами узгоджено порядок формування ціни на природний газ, який постачається.
Згідно з пунктом 4.2 договору у разі зміни тарифу на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та/або коефіцієнта, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді, вони є обов`язковими для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін.
Загальна фактична вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (пункт 4.3).
Пунктом 5.1 договору встановлено, що споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:
- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акта/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акта/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Згідно з пунктом 5.4 оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору.
Відповідно до підпункту 4 пункту 6.2 споживач зобов`язаний прийняти газ на умовах цього договору, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором та використовувати його відповідно до умов цього договору.
Підпунктом 4 пункту 6.3 встановлено, що постачальник має право отримати оплату за переданий природний газ в розмірі та в строки, визначені цим договором.
Даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печаткою (за наявності) та діє до 15.04.2024 року включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (пункт 13.1).
Виконуючи умови спірного договору, позивачем було поставлено відповідачеві у період з жовтня 2023 по березень 2024 року природний газ на загальну суму 4 794 542,02 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи відповідними актами приймання-передачі природного газу. які підписано та скріплено печатками підприємств сторін без зауважень та заперечень.
Встановлено і скаржником не оспорюється, що за спірний період з жовтня 2023 року по березень 2024 року зобов`язання зі сплати за природний газ за вказаним договором відповідачем проведено частково, в сумі 1 711 612,35 грн., у зв`язку з чим заборгованість становить 3 082 929,67 грн.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач вважає, що в даному випадку неоплата ним поставленого природного газу в розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України не є порушенням господарського зобов`язання. 
Ці доводи є необґрунтованими і відхиляються колегією суддів з огляду на наступне:
За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
По суті, всі заперечення відповідача зводяться до того, що відсутня його вина у невиконанні умов договору щодо оплати боргу за поставлений природний газ з наступних причин:
- надзвичайно низький рівень розрахунків споживачів за надані КП "Кривбастеплоенерго" КМР послуги з постачання теплової енергії;
- заборгованість підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" №1730- VIII від 03.11.2016 року.
Колегія суддів вважає таку позицію відповідача необґрунтованою з наступних підстав.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно вимог ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі- продажу є оплатним, тобто, при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, а у продавця виникає зобов`язання передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов`язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.
Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов`язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.
Судом встановлено, що на виконання умов договору від 06.10.2023 року № 5151-ТКЕ(23)-4 позивачем було поставлено відповідачу природний газ, який було використано відповідачем для власних потреб у період з жовтня 2023 року по березень 2024 року.
Зазначена обставина підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі, що додані до позовної заяви і не заперечується відповідачем.
Відповідно до пункту 1.1 договору споживач взяв на себе зобов`язання оплатити отриманий природний газ на умовах цього договору, про які вказано вище.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Виходячи з вищенаведеного, уклавши договір, сторони досягли усіх істотних умов договору та, відповідно, взяли на себе зобов`язання, визначені умовами договору.
Апелянт не заперечує, що позивачем у спірний період умови договору були виконані у повному обсязі, що підтверджується укладеними актами приймання-передачі природного газу. 
Відповідно, у скаржника виник обов`язок з оплати отриманого газу згідно умов договору та вимог Цивільного кодексу України, невиконання якого апелянт не заперечує.
Умови договору не містять жодної відкладальної обставини щодо проведення розрахунків з позивачем в інші строки, ніж визначені договором.
У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо. 
За доводами апеляційної скарги відповідач зазначає про існування не погашеної різниці в тарифах та посилається на норми Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" №1730-Ш від 03.11.2016 року (далі - Закон 1730 - VIII).
Суд зазначає, що 29.07.2022 року набув чинності Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 2479-ІХ, яким внесено зміни до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і вододовідведення за спожиті енергоносії" №1730- VIII від 03.11.2016 року.
Законом №1730- VIII визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1730- VIII один з видів заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", суб`єктом господарювання, що здійснює функції постачальника "останньої надії", за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, а також за послуги з його розподілу і транспортування.
Частиною 1 ст. 4 Закону № 1730- VIII визначено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення кредиторської заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому припинено або скасовано воєнний стан (без урахування розміру зобов`язань із сплати неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашеної на початок місяця, в якому укладається договір про організацію взаєморозрахунків.
Відповідно до абз.9 ст.4 Закону № 1730- VIII взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах. 
Згідно із Законом № 4059-ІХ від 19.11.2024 року дію абзацу дев 'ятого частини першої статті 4 зупинено на 2025 рік.
Згідно з абз. 13 ст. 4 Закону 1730- VIII обсяг заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, іншим споживачам, утвореної після 1 червня 2021 року, підтверджується територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Таким чином, врегулювання заборгованості в рамках Закону 1730- VIII для учасників процедури врегулювання заборгованості, зокрема, відповідача, здійснюється шляхом проведення взаєморозрахунків та реструктуризації заборгованості згідно договорів проведення взаєморозрахунків (ст. 4 Закону 1730- VIII ) та договорів реструктуризації заборгованості (ст. 5 Закону 1730- VIII ). 
Договір про організацію взаєморозрахунків визначає як наявність заборгованості, так і її обсяг, що відповідає заборгованості, підтвердженої територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах.
Згідно п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.2022 року №1403 "Про затвердження Порядку та умов надання у 2022 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води згідно із Законом України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.
Відповідно до ст. 4 Закону 1730- VIII взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1403 перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості з різниці в тарифах, не погашеної на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах (далі -договір про організацію взаєморозрахунків), обсяг якої розраховано теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями, що здійснюють виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (або послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання і централізованого водовідведення споживачам (далі - суб`єкти господарювання) відповідно до Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 р. № 977 (Офіційний вісник України, 2021 р., № 76, ст. 4794), та підтверджено рішенням територіальної комісії (пункт 4 Постанови КМУ №1403).
Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається суб`єктами господарювання та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі учасники розрахунків) (пункт 5 Постанови КМУ №1403).
Дію Постанови КМУ № 1430 не продовжено на 2023 рік.
Водночас, у Законі України "Про Державний бюджет України на 2023 рік", Законі України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", Законі України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", Законі України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" відсутні норми, якими б передбачалося надання субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у поточному році. 
Як наслідок, відсутні будь-які нормативні акти Кабінету Міністрів України, які б затверджували порядок та умови проведення відповідних взаєморозрахунків та які б затверджували Примірний договір про організацію таких взаєморозрахунків у 2023, 2024, 2025 або 2026 роках.
Матеріалами даної справи підтверджено та не заперечується сторонами, що заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 3 082 929,67 грн за згаданим вище договором не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором).
Колегія суддів акцентує увагу, що предметом спору у справі № 904/2322/25 є майнова вимога про стягнення основної заборгованості за поставлений газ. Така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків згідно ст. 4 Закону 1730- VIII та реструктуризації залишків заборгованості згідно зі ст. 5 Закону 1730- VIII . Сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом 1730-VIII, без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій, не можуть свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у даній справі.
Відповідач, як учасник процедури врегулювання заборгованості, частково виконав певні елементи процедури, яка направлена на врегулювання заборгованості (його включено до Реєстру, затверджено суму різниці в тарифах), однак це не означає, що заборгованість вже врегульована (погашена), або належним чином відповідачем виконані умови договору, або що предмет спору відсутній, оскільки договір про організацію взаєморозрахунків згідно ст. 4 Закону 1730- VIII або договір про реструктуризацію заборгованості згідно з ст. 5 Закону 1730- VIII не було укладено.
Вказане апелянт не спростував.
Верховний Суд у постанові від 23.04.2024 року у справі № 925/636/23 сформував правову позицію щодо застосування норм ст. 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" № 1730- VIII.
Так, Верховний Суд, зокрема, зазначив наступне:
" 32. На момент виникнення спірних правовідносин та протягом періоду, за який виникла заборгованість, не було запроваджено мораторію на підвищення цін на природний газ. У спірний період відповідач у відносинах щодо постачання теплової енергії та гарячої води для населення діяв згідно з тарифами, щодо яких не було запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-ІХ "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування, тому Верховний Суд вважає безпідставним посилання скаржника на мораторій, встановлений цим Законом, а також заборгованість з різниці в тарифах, що виникла внаслідок його реалізації.
47. Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах - це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ.
50. Ані договір постачання природного газу, ані Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення 'їх функціонування" не передбачають звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ з 1 червня 2021 року, а також послуги з його розподілу та транспортування, лише через наявність заборгованості з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання. Законодавець передбачив умови та порядок її врегулювання.
51. Підсумовуючи викладене, Верховний Суд в аспектів доводів та вимог касаційної скарги робить такий висновок щодо застосування норм статті 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення 'їх функціонування" № 1730-УІІІ в редакції Закону України від 29 липня 2022 року № 2479-І :
1) стаття 4 Закону України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення 'їх функціонування" № 1730-УІІІ в редакції Закону України від 29 липня 2022 року№ 2479-ІХ має на меті врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ з 1 червня 2021 року. Це врегулювання здійснюється шляхом взаєморозрахунків між сторонами заборгованості; перерахування субвенції з державного бюджету теплопостачальним та теплогенеруючим організаціям для погашення заборгованості;
2) наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов 'язку оплатити спожитий ними природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування. Для застосування цього механізму сторони мають укласти договір про організацію взаєморозрахунків. Умови та порядок проведення взаєморозрахунків або перерахування субвенції у 2022 році визначені постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 2022 року № 1401;
3) Закон не передбачає можливість проведення взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Суд не може провести таке зарахування самостійно.
59. Згідно з підпунктів 2 та 5 пункту 9 Примірного договору про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах (додаток 2 до Порядку) сторони зобов`язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору. Отже, виключно після укладення цього договору відповідач звільняється від виконання обов`язку, а після проведення розрахунків (перерахування коштів на погашення заборгованості) у порядку встановленому цим договором, зобов`язання сторін припиняються. Ухвалення рішення у справі про стягнення заборгованості не впливає на можливість укладання відповідно до договору. Наявність спору про укладення такого договору не впливає на можливість постановлення судового рішення у справі. Наведене виключає необхідність зупинення провадження у справі. ".
Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
У даній справі під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення апелянт не спростував висновки суду. 
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не доведена і не підлягає задоволенню. Судові витрати за її розгляд згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2025 року у справі №904/2322/25 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 13.05.2026 року.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд 

Суддя А.Є. Чередко 

Суддя О.Г. Іванов