УХВАЛА

27 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/2253/24 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко О.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2026
у справі за позовом  ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 
1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельне підприємство "Восток"; 
2) Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради
про усунення від виконання обов`язків директора та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
1. У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просив:
- усунути ОСОБА_2 від виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельне підприємство "Восток";
- тимчасово, з метою забезпечення діяльності підприємства до проведення у встановленому законом порядку зборів учасників та вирішення відповідного питання, визнати ОСОБА_1 виконуючим обов`язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельне підприємство "Восток";
- зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради замість запису Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо: ОСОБА_2 змінити на запис Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, тощо ОСОБА_1 .
2. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 29.10.2025 у справі №904/2253/24 відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
3. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 25.03.2026 залишив без змін рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 у справі №904/2253/24.
4. 04.04.2026 ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: "1. Встановити якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору (з постанови Великої палати) 2. Надати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (з постанови Великої палати) 3. Встановити прагнення позивача, а позовні вимоги витлумачити відповідно до належного способу захисту прав (з постанови Великої палати) 4. Врахувати якщо невідповідність способу захисту критеріям належності та ефективності призводить до відмови в задоволенні позовних вимог, то в разі посилання позивача на неправильні (невідповідні предмету позову) законодавчі положення суд має застосувати відповідну законодавчу норму самостійно. Така помилка позивача не може слугувати підставою для відмови в позові. (з постанови Великої палати) 5. Припинити порушення моїх прав, або в інший спосіб нівелювати негативні наслідки порушення його прав. (з постанови Великої палати) 6. Оскаржуване рішення скасувати, позов задовольнити. 7. У випадку відмови в задоволенні позову зазначити конкретний спосіб захисту в суді враховуючи відомі суду обставини по справі або визнати, що суд не може мене захистити визнаючи порушення моїх прав як учасника Товариства.".
5. Перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховним Судом встановлено, що її необхідно залишити без руху з наступних підстав.
6. Відповідно до п.1 ч.1 ст.287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у ч.3 цієї статті.
7. За приписами п.2 ч.1 ст.287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 ч.1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 ст.310 цього Кодексу.
8. Згідно із п.5 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст.287 цього Кодексу підстави (підстав). 
9. Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом/судами порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
10. Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: 
- чітку вказівку на норму/норми (пункт, частину, статтю) права, яку, на його думку, невірно застосували суди першої та/або апеляційної інстанцій, навести постанову Верховного Суду (номер справи і дату її ухвалення), в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, та яку не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень (п.1 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України); 
- обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення (п.2 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України); 
- зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (п.3. ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України). 
11. У разі подання касаційної скарги з підстави, передбаченої п.4. ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 ст.310 цього Кодексу. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. Якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, повинно бути зазначено яке саме клопотання суд необґрунтовано відхилив про витребування, дослідження або огляд яких саме доказів або інше клопотання (заяву) щодо встановлення яких конкретно обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
12. При цьому необхідно врахувати, що за змістом п.1 ч.3 ст.310 Господарського процесуального кодексу України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.
13. Суд також звертає увагу на те, що обґрунтовуючи подібність правовідносин, як обов`язкової умови для виникнення підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктами 1-3 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати, що подібність правовідносин визначається за відповідними критеріями.
14. Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин потрібно оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів (пункти 25, 26, 31 постанови від 12.10.2021 у справі №233/2021/19).
15. В своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає підстави касаційного оскарження: "якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу, а саме в даному випадку суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1 Кодексу, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.".
16. Однак ОСОБА_1 не вказує які саме норми матеріального права неправильно застосували та/або які саме норми процесуального права порушили суди першої та/або апеляційної інстанції; не зазначає конкретну норму/норми (пункт, частину, статтю) права, яку, на його думку, невірно застосували/не застосували/порушили суди першої та/або апеляційної інстанцій, не навів постанову Верховного Суду (номер справи і дату її ухвалення), в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, який не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень (п.1 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України); не зазначає конкретну норму (норми) права (пункт, частину, статтю) щодо якої (яких) відсутній висновок Верховного Суду її (їх) застосування і висновок щодо застосування якої (яких) необхідно зробити Верховному Суду (п.3 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України); не зазначає які саме конкретно зібрані у справі докази не досліджені (або не належно досліджені) судами першої та/або апеляційної інстанцій (п.4 ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України).
17. Наведене є порушенням вимог, встановлених ст.290 Господарського процесуального кодексу України, щодо належного обґрунтування виключних випадків касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 3 та 4 ч.2 ст.287 цього Кодексу. 
18. Відповідно до п.2 ч.4 ст.290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
19. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон "Про судовий збір".
20. Згідно із ч.1 ст.4 Закону "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
21. Відповідно до пп.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
22. Оскільки у даній справі позов поданий у 2024 році, то для вирахування розміру сплати судового збору застосовується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 3 028,00 грн, оскільки ст.7 Закону "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 встановлений у розмірі 3 028,00 грн.
23. Згідно із абз.2 ч.3 ст.6 Закону "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
24. Таким чином у даному випадку при зверненні з позовом до Господарського суду Дніпропетровської області судовий збір підлягав оплаті у сумі 9 084,00 грн, а саме: 3 028,00 грн х 3 вимоги немайнового характеру.
25. Згідно з пп.7 п.2 ч.2 ст.4 Закону "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
26. Відповідно до ч.3 ст.4 Закону "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч.2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
27. Враховуючи викладене, судовий збір за подання касаційної скарги у даному випадку підлягав сплаті у сумі 14 534,40 грн, а саме: 9 084,00 грн х 200% х 0,8.
28. Однак до касаційної скарги ОСОБА_1 не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. 
29. Відповідно до п.6 ч.2 ст.290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено вимоги особи, яка подає скаргу.
30. В свою чергу, з огляду на те, що суд, як державний орган, відповідно до вимог ст.19 Конституції України зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями ст.308 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;
2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;
3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;
4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;
5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині;
6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині;
7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1 - 6 ч.1 цієї статті.
31. Аналіз положень ст.308 Господарського процесуального кодексу України дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються, а й про те, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.
32. В прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 , зокрема, просить "оскаржуване рішення скасувати, позов задовольнити", водночас з тексту касаційної скарги вбачається, що оскаржуються і рішення суду першої інстанції і постанова суду апеляційної інстанції. Отже касаційна скарга зазначеним вище вимогам не відповідає, у зв`язку із нечіткім формулюванням вимог касаційної скарги.
33. Згідно із ч.2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст.290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до ч.6 ст.6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення ст.174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
34. Відповідно до приписів ч.2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави, визначеної абз.2 ч.1 цієї статті, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок такої особи зареєструвати електронний кабінет відповідно до ст.6 цього Кодексу.
35. З урахуванням наведеного, касаційна скарга ОСОБА_1 залишається без руху на підставі ч.2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України із наданням скаржнику строку, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків шляхом:
- Зазначення, які конкретно норми матеріального права неправильно застосовані та/або які конкретно норми процесуального права порушені судом/судами першої та/або апеляційної інстанцій;
- викладення належного обґрунтування виключного/виключних випадку/випадків касаційного оскарження, передбачених ч.2 ст.287 Господарського процесуального кодексу України, за наявністю якого/яких оскаржуються рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 у справі № 904/2253/24 з урахуванням вказівок, наведених в цій ухвалі;
- надання Суду документів, що підтверджують сплату судового збору, за подання касаційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 у справі №904/2253/24 у встановленому законом порядку і розмірі, а саме в сумі 14 534,40 грн;
- уточнення прохальної частини касаційної скарги.
36. Згідно із ч.4 ст.174 та ч.2 ст.292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
37. Суд звертає увагу скаржника, що актуальні реквізити для сплати судового збору містяться за посиланням https://supreme.court.gov.ua/supreme/gromadyanam/platig/.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2026 у справі №904/2253/24 залишити без руху.
2. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.
3. Роз`яснити ОСОБА_1 , що якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя О. Кібенко