ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/869/26  Номер провадження 33/814/494/26	Головуючий у 1-й інстанції Лизенко А. В.  Доповідач ап. інст. Захожай О. І.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Захожай О.І.
при секретарі – Лисенко О.Ю.
за участю:
особи, відносно якої складено протокол- ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, відносно якої складено протокол ОСОБА_1  на постанову судді Шевченківського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2026 року,- 
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , протягом року до адміністративної відповідальності притягався 18 січня 2026 року згідно з постановою серії ЕНА №6527480 за ч.1 ст.126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України з накладенням адміністративного стягнення - штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 665 грн. 60 коп.
При обставинах, встановлених місцевим судом, водій ОСОБА_1 17 січня 2026 року, приблизно о 23:21 год, в м. Полтаві по вул. Пилипа Орлика, керував транспортним засобом MITSUBISHI L200, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння, зі згоди водія, проводився у встановленому законодавством порядку на місці зупинки за допомогою приладу Alcotest Drager № 7510, ARLM-0377, тест № 450, результат тесту 2,06 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З вказаною постановою не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю в його діях складу правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Вказує на відсутність аналізу питання законності зупинки.
Повідомляє, що йому не було роз`яснено право пройти огляд у медичному закладі, не вручено направлення встановленої форми, не доставлено до закладу охорони здоров`я, не було зафіксовано його належної згоди чи незгоди в розумінні закону, а також не було роз`яснено наслідки погодження з показником приладу.
Зауважує на відсутність в матеріалах справи документів, що підтверджують технічну справність приладу Драгер.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Право доступу до суду апеляційної інстанції для оскарження рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд з метою перевірки законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.
Водночас, відповідно до ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» слідує, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід враховувати на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
За приписами ст. 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні.
При винесенні оскаржуваної постанови суддею суду першої інстанції вказані вимоги були дотримані і його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та відеозапису.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
Висновок суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, що містяться в матеріалах справи та підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 569298 від 18 січня 2026 року, результатом алкотесту (чек Drager Alcotest 7510 ARLM - 0377) від 17 січня 2026 року о 23:33 год результат 2,06 ‰ (а. с. 3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; огляд проведений за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 ARLM 0377; результат огляду позитивний- 2,06 ‰; з результатом ОСОБА_1 згоден, про що міститься особистий підпис (а. с. 4); відеозаписами події (а.с.7) та іншими матеріалами справи в їх сукупності.
Досліджені та перевірені місцевим судом обставини, поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Таким чином, суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується доказами, дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи. Суд першої інстанції розглянув справу із дотриманням вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, докази під час розгляду справи перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до ст. 252 КУпАП.
Твердження апелянта стосовно нероз`яснення права на проходження огляду в медичному закладі, не є слушним, так як спростовуються наявними відеозаписами.
З відеозаписів вбачається, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 17.01.2026 о 23 год.22 хв. було зупинено працівниками поліції. При цьому зафіксовано особу правопорушника, пропозицію проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі на що ОСОБА_1 погодився і результат огляду позитивний-2,06%, після чого останньому було повідомлено про складення протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП та роз`яснено його права.
При цьому ОСОБА_1 з результами проведеного огляду на місці зупинки ТЗ погодився та особисто підтвердив поліцейським, що вживав алкогольний напій.
Таким чином поліцейськими були зафіксовані в повній мірі всі обставини, що підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Враховуючи вищенаведене суд вважає доводи, на які посилається апелянт, безпідставними, висновків судді першої інстанції не спростовують і на їх правильність не впливають. Заперечення викладенні в апеляційній скарзі, не є підставою для скасування судового рішення, оскільки вказані посилання надані ОСОБА_1 виключно з наміром уникнути відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
У рішенні ЄСПЛ № 980_360 по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» від 21 01 1999 вказується, що у рішеннях судів та трибуналів мають належним чином пояснюватися підстави, на яких ці рішення ґрунтуються. Ступінь суворості цієї вимоги може бути різною залежно від характеру рішення, і він має визначатися, виходячи із обставин справи. Та разом з цим, хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
З вищезазначеного випливає, що інші доводи викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та не обґрунтованими.
З огляду на вищенаведене, при апеляційному перегляді не встановлено порушень судом першої інстанції ст. ст. 268, 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене ОСОБА_1 правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладене на ОСОБА_1 стягнення узгоджується з вимогами ст. 33 КУпАП і його розмір визначений в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, приходжу до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а постанови судді, без змін.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м.Полтави від 19 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення за ч.1ст.130 КУпАП,- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Полтавського апеляційного суду О.І. Захожай