КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/10463/2026
Справа № 358/148/22

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

29 травня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Аксьонової Н.М. в м. Київ 29 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Богуславського районного суду Київської області про продовження строку для прийняття спадщини,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року за виключними обставинами, у якій просив поновити строк на оскарження і скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 358/148/22, скасувати рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11 в частині обов`язкової частки у спадщині згідно зі ст. 535 ЦК УРСР, скасувати свідоцтво, яке видано державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_2 згідно з рішенням Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11 в частині обов`язкової частки у спадщині, поновити строк для прийняття обов`язкової частки у спадщині згідно зі ст. 535 ЦК УРСР.
Посилався на те, що у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Однак у рішенні від 12 жовтня 2022 року Солом`янський районний суд м. Києва не погодився з вказівкою Великої Палати Верховного Суду і вважав, що неправильне визначення відповідача є підставою для відмови в позові. Незгода Солом`янського районного суду м. Києва з висновками Великої Палати Верховного Суду і умисне порушення його права на обов`язкову частку в спадщині згідно зі ст. 535 ЦК УРСР на підставі незаконних прийомів свідчить про виключну обставину згідно з п. 3 ч. 3 ст. 423 ЦПК України, вину судді у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якого було ухвалено судове рішення. Солом`янський районний суд м. Києва не дослідив, що спадкова справа № 567/2000 була відкрита з порушенням ст. 549 ЦК УРСР, Державна нотаріальна контора м. Богуслав перевищила свої повноваження і видала ОСОБА_2 свідоцтво про право власності з порушенням законів України. В рішенні від 12 жовтня 2022 року суд не виконав свої обов`язати по встановленню належного відповідача.
Богуславський районний суд в ухвалі від 22 листопада 2018 року і Верховний Суд в постанові від 04 вересня 2020 року у справі № 2-917/11 визнають, що саме справа № 2-917/11 порушує права ОСОБА_1 на обов`язкову частку в спадщині, тому для вирішення питання визнання його права на обов`язкову частку у спадщині необхідно скасувати рішення від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11.
Богуславський районний суд у рішенні від 16 грудня 2024 року у справі № 358/402/22 скасував свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на ім`я ОСОБА_2 , що свідчить про те, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем, а по факту належним відповідачем є Богуславський районний суд.
При цьому висновок Солом`янського районного суду м. Києва про те, що ОСОБА_1 не скористався своїм правом залучити до участі в справі належного відповідача ОСОБА_2 , вважав незаконним прийомом, тому що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови в позові.
Вказував, що вищевикладені дії судді Солом`янського районного суду м. Києва Коробенка С.В. не відповідають засадам цивільного судочинства, а свідчать про умисне порушення принципів верховенства права і спрямовані на позбавлення ОСОБА_1 його права на обов`язкову частку в спадщині.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а ухвалою суду 29 вересня 2025 року заяву повернуто заявнику.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року, поновити строк на оскарження рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року, розглянути це рішення згідно з його вимогами, визнати це рішення незаконним і скасувати його, поновити строк на оскарження рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11, скасувати це рішення в частині обов`язкової частки у спадщині, скасувати свідоцтво на спадщину, яке Богуславська державна нотаріальна контора видала іншому спадкоємцю в частині обов`язкової частки у спадщині і поновити строк для прийняття обов`язкової частки у спадщині.
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що недоліки його заяви були усунуті в заяві від 22 вересня 2025 року, яка була перероблена згідно з ухвалою від 29 травня 2025 року, в якій вказані виключні обставини і докази наявності виключних обставин, зокрема посилання на те, що суддя Коробенко С.В. перевищив свої повноваження та незаконно позбавив його обов`язкової частки у спадщині згідно зі ст. 535 ЦК УРСР, умисно порушив вказівки Великої Палати Верховного Суду, ст. 417 ЦПК України, не виконав своїх обов`язків про встановлення належного відповідача і незаконно звинуватив позивача у тому, що він вказав неналежного відповідача.
Пояснював, що в заяві від 22 вересня 2025 року він помилково не вказав відповідача, суддю Солом`янського районного суду м. Києва Коробенка С.В., який ухвалив судове рішення від 12 жовтня 2022 року у справі № 358/148/22. Суд першої інстанції скористався цією помилкою і розглянув в ухвалі від 29 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за виключними обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Богуславського районного суду Київської області про продовження строку для прийняття спадщини, замість того, щоб розглядати заяву про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 358/148/22 за виключними обставинами, що і було вимогою його заяви від 22 вересня 2025 року. Те, що він неправильно вказав належного відповідача, не є підставою для зміни його вимог. Суд повинен був не змінювати його вимоги, а виконати свої обов`язки, встановити належного відповідача і переглянути рішення за виключними обставинами. Богуславський районний суд не є відповідачем для перегляду рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 358/148/22, а зазначається в заяві від 22 вересня 2025 року як інший учасник справи.
Звертав увагу на умисне порушення строків розгляду справи, замість 30 днів справа розглядалася 8 місяців, а також розбіжність з датами розгляду ухвали і датами її виготовлення. На його звернення в канцелярію суду в кінці грудня 2025 року йому було повідомлено, що за даними про розгляд справи справа № 358/148/22 розглянутою не значиться, що свідчить про те, що ухвала від 25 вересня 2025 року по факту ухвалена 12 січня 2026 року.
Посилався на порушення принципу верховенства права, оскільки, отримавши його заяву, Солом`янський районний суд м. Києва повинен був невідкладно скасувати рішення, однак суд не тільки не захистив права позивача, а став на захист кримінальних дій судді Коробенка С.В., і такі дії суду не відповідають нормам ст. 55 Конституції України.
Вважав, що незаконні дії суддів Коробенка С.В. та Аксьонової Н.М. та інших, які умисно порушують його охоронювані законом права на спадщину свідчать про те, що він не зможе отримати права на спадщину, і діяльність таких суддів умисно спрямована на позбавлення прав людини.
Просив визнати, що Солом`янський районний суд м. Києва послався на неусунення недоліків згідно з ухвалою від 29 травня 2025 року, які по факту в заяві від 22 вересня 2025 року усунуто, оскільки він зазначив виключні обставини і навів докази на підтвердження наявності виключних обставин; визнати, що суд не виконав свої обов`язки по встановленню належного відповідача і розглядав позов до неналежного відповідача, до Богуславського районного суду, замість того, щоб розглядати цей позов до належного відповідача, судді Солом`янського районного суду Коробенка С.В. При цьому суд першої інстанції умисно змінив його вимоги і розглядав справи на підставі незаявленої ним вимоги; визнати, що Солом`янський районний суд умисно порушив його право на обов`язкову частку в спадщині згідно зі ст. 535 ЦК УРСР і порушив гарантію держави про оскарження в суді рішень, які порушують права і свободи людини згідно зі ст. 55 Конституції України; визнати, що Солом`янський районний суд в ухвалі від 29 вересня 2025 року порушив ч. 1 ст. 417 ЦПК України, не виконав вказівки касаційного суду, які вказані в постанові від 04 березня 2020 року у справі № 2-917/11, а саме, що ця справа порушує право ОСОБА_1 на обов`язкову частку в спадщині згідно зі ст. 535 ЦК УРСР і що вона обов`язкова для усунення під час нового розгляду справи.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Визнаючи неподаною та повертаючи заяву ухвалою від 29 вересня 2025 року з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що заявником зазначені в ухвалі про залишення без руху недоліки, які є очевидними та суттєвими, не усунені, оскільки заявником так і не зазначено виключні обставини, що визначені ч. 3 ст. 423 ЦПК України, і не надано доказів на підтвердження наявності виключних обставин для перегляду рішення суду.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року заява ОСОБА_1 залишена без руху.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у порушення вимог ч. 3 ст. 426 ЦПК України до заяви не додано копії заяви відповідно до кількості учасників справи, документа про сплату судового збору за подання до суду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, а також клопотання про поновлення строку на подання заяви.
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 481,00 грн.
Таким чином, заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1488,6 грн. (2481 грн. х 0,4 х 150% = 1488,6 грн.).
З урахуванням викладеного, судом зазначено, що заява підлягає залишенню без руху. В разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.
Надано заявнику строк для усунення недоліків шляхом подання до суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 426 ЦПК України заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими або виключними обставинами за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції.
У заяві зазначаються: 1) найменування суду, якому адресується заява; 2) ім`я (найменування) особи, яка подає заяву, місце її проживання чи місцезнаходження, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) інші учасники справи; 4) дата ухвалення і зміст судового рішення, про перегляд якого подано заяву; 5) нововиявлені або виключні обставини, якими обґрунтовується вимога про перегляд судового рішення, дата їх відкриття або встановлення; 6) посилання на докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин.
До заяви додаються:
1) копії заяви відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така заява подається в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання заяви в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу; 2) документ про сплату судового збору; 3) докази, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин; 4) документ, що підтверджує повноваження представника особи, яка подає заяву, - якщо заява підписана таким представником; 5) клопотання особи про витребування копії рішення міжнародної судової установи, юрисдикція якої визнана Україною, в органу, відповідального за координацію виконання рішень міжнародної судової установи, якщо її немає у розпорядженні особи, яка подала заяву, - у разі подання заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини третьої статті 423 цього Кодексу; 6) у разі пропуску строку на подання заяви - клопотання про його поновлення. 
За подання і розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами судовий збір не сплачується.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 ЦПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

22 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 358/148/22 за виключними обставинами після усунення недоліків згідно з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року.
Просив розглядати справи за виключними обставинами відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 423 ЦПК України, якими є:
1. Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Коробенко С.М. умисно перевищив свої повноваження і незаконно позбавив ОСОБА_1 права на обов`язкову частку у спадщині згідно зі ст. 535 ЦК УРСР.
2. Суддя Коробенко С.М. умисно не виконав вказівку Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц про встановлення судом належного відповідача і розгляд справи до належного відповідача і незаконно відмовив в задоволенні позову.
3. Суддя Коробенко С.М. намагався обманути заявника і звинуватити його в тому, що саме заявник винен у тому, що вказав неналежного відповідача, що стало підставою для відмови в задоволенні позову.
Вказував, що ці обставини свідчать про вчинення суддею ОСОБА_3 кримінального правопорушення (вказують на вину судді), внаслідок якого було ухвалено незаконне рішення, яке понівечило його життя в похилому віці, тому ці обставини є підставою для скасування незаконного рішення від 12 жовтня 2022 року у справі № 358/148/22.

Таким чином, ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року було зазначено обставини, які він вважав виключними у розумінні п. 3 ч. 3 ст. 423 ЦПК України, і навів докази на підтвердження їх наявності.

Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).
При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, апеляційний суд вважає, що підстави для повернення заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про повернення заявнику заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 в заяві від 22 вересня 2025 року на виконання вимог ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2025 року зазначено обставини, які він вважав виключними для перегляду рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року у справі № 358/148/22 в розумінні п. 3 ч. 3 ст. 423 ЦПК України, суду першої інстанції належало розглянути заяву ОСОБА_1 по суті, надавши оцінку обґрунтованості його доводів, а не повертати заяву, посилаючись на неусунення недоліків.

Решта вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , у яких він просить поновити строк на оскарження рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2022 року, розглянути це рішення згідно з якого вимогами, визнати це рішення незаконним і скасувати його, поновити строк на оскарження рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11, скасувати це рішення в частині обов`язкової частки у спадщині, скасувати свідоцтво на спадщину, яке Богуславська державна нотаріальна контора видала іншому спадкоємцю в частині обов`язкової частки у спадщині і поновити строк для прийняття обов`язкової частки у спадщині, стосується розгляду по суті його заяви про перегляд рішення за виключними обставинами і не розглядається апеляційним судом на даній процесуальній стадії.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року про повернення заяви не можна вважати належно мотивованою та такою, що постановлена із додержанням норм процесуального права.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 29 вересня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.