ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2026 р. Справа№ 4/259
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Майданевича А.Г.
суддів: Суліма В.В. 
Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Гончаренко О.С.
представників сторін:
від стягувача (позивача): Нікітіна О.В.;
від боржника-1 (відповідача-1): Побережна О.Д.
від боржника-2 (відповідача-2): не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу  Кулія Анатолія Петровича 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026, повний текст якої складений 30.03.2026,
за розглядом заяви  Кулія Анатолія Петровича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,
у справі № 4/259 (суддя Васильченко Т.В.)
за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк»
до фізичної особи - підприємця Кулія Анатолія Петровича
та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Комерційні автомобілі»
про розірвання кредитного договору та стягнення 1 333 587,86 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави заявлених вимог

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2009 у справі №4/259, яке набрало законної сили 01.06.2009, задоволено позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Морський транспортний банк" про розірвання кредитного договору №312/К від 22.08.2008, та солідарно стягнуто з Фізичної особи - підприємця Кулія Анатолія Петровича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комерційні автомобілі" 1 301 454 грн заборгованості, 27 818,64 грн - відсотків, 4315,22 грн - пені, 13 420,87 грн - державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На примусове виконання зазначеного рішення, Відкрите акціонерне товариство "Морський транспортний банк" отримало наказ від 01.06.2009, відповідно до якого стягнуто солідарно з Фізичної особи - підприємця Кулія Анатолія Петровича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комерційні автомобілі" на користь Відкритого акціонерного товариства "Морський транспортний банк" заборгованість у розмірі визначеному рішенням Господарського суду м. Києва від 21.05.2009 у справі №4/259.
04.02.2026 через відділ діловодства суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Кулія Анатолія Петровича надійшла заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №4/259.
В обґрунтування своєї заяви зазначив, що 01.12.2019 закінчився трирічний строк для пред`явлення наказу до виконання, а тому на підставі положень статей 160 та 328 Господарського процесуального кодексу України наказ Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 року у справі №4/259, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
02.03.2026 від ПАТ "МТБ Банк" надійшли заперечення на заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у яких стягувач вказав, що обраний заявником спосіб захисту від дій виконавця не може вважатися належним, оскільки, у разі, якщо заявник не погоджується з діями відповідного державного та/або приватного виконавця, йому слід звертатися зі скаргою на його дії у порядку статті 339 ГПК України, а не із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, стягувач наголосив, що заявником до заяви не було долучено доказів припинення зобов`язань згідно із рішенням суду у даній справі, а тому підстав для задоволення заяви немає.
19.03.2026 від Кулія Анатолія Петровича надійшли додаткові пояснення, до яких заявник з метою повного та всебічного встановлення усіх обставин, долучив заяву ПАТ "МТБ Банк" про примусове виконання рішення суду №655/04 від 27.11.2019 року, як факт звернення стягувача до виконавчої служби з метою виконання рішення суду у справі №4/259, втім, як на цьому наголошує заявник, вказана заява не може бути безумовним свідченням пред?явлення виконавчого документа до виконання у встановлений законом строк, адже за висновками Верховного Суду у справі №756/2079/13-ц від 25.06.2025 дата складення заяви про відкриття виконавчого провадження, не може бути єдиним і беззаперечним доказом на підтвердження подання виконавчого листа до виконання саме в цю дату, враховуючи також і те, що за наслідками розгляду поданої стягувачем заяви, виконавче провадження №60987039 було відкрито лише 16.01.2020, тобто після спливу трирічного строку.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у задоволенні заяви Кулія Анатолія Петровича про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №4/259, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, зважаючи на те, що пред`явлення до виконання наказу вже після закінчення строку його пред`явлення, не є безумовною підставою для його скасування, оскільки стягувачем, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено у встановленому процесуальним законодавством порядку і сам по собі факт закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не припиняє саме зобов`язання, а інших доказів наявності факту припинення обов`язку боржника заявником не надано, дійшов висновку про відсутність на даний час законодавчо визначених підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Кулія Анатолій Петрович звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву та визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 про стягнення з нього грошових коштів на користь ПАТ "МТБ Банк", з огляду на пропуск стягувачем встановленого законом строку на пред?явлення виконавчого документа до виконання.
На переконання апелянта, позивачем, як стягувачем, було порушено положення Закону України "Про виконавче провадження" та пред`явлено наказ Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 поза межами встановленого трирічного строку (до 01.12.2019), що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Апелянт вважає, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також висновки суду, на його думку, не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» у своїх поясненнях, наданих до суду 12.05.2026, зазначає, що ухвала суду прийнята при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і ухвалу слід залишити без змін. 
Крім того, стягувач (позивач) наголошує, що звернення до органу ДВС відбулось в межах трирічного строку (заява від 27.11.2019). Тому він, своє право на виконання рішення суду реалізував вчасно, а те що виконавець відкрив провадження пізніше через завантаженість, не може нівелювати законні дії стягувача. Водночас, стягувач зазначає, що відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків проведення виконавчих дій виконавцем не є підставою для скасування таких дій.
Стягувач також зауважує, що підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є припинення обов`язку боржника. Борг у розмірі 1 333 587,86 грн повністю не сплачено, правовідносини не припинені, тому на думку стягувача, законні підстави для задоволення заяви Кулія А.П. відсутні, докази погашення заборгованості або інші підстави, які б звільняли боржника від необхідності виконання зобов`язання суду не надані.
Також стягувач наголошує, що боржник, знаючи про наявність заборгованості, роками не цікавився станом виконання рішення, а зараз намагається використати формальні процедурні аспекти для повного анулювання виконавчого документа. Така поведінка, на думку стягувача, є недобросовісною та прямим ухиленням від виконання зобов`язання.
Стягувач також зауважує, що у разі пропуску строку ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.329 ГПК України передбачено право стягувача на поновлення такого строку. Визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, за наявності реального боргу (понад 1,3 млн грн.) є надмірним обмеженням прав банку та порушенням балансу інтересів сторін.
Стягувач звертає увагу, що боржник просить визнати наказ таким, що не підлягає виконанню на підставі ст.328 ГПК України. Проте, фактично його заперечення стосуються процедурних дій виконавця (строків відкриття). Тому, на думку стягувача, боржником обрано неналежний спосіб захисту.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 апеляційну скаргу Кулія Анатолія Петровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі № 4/259 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Майданевича А.Г. (судді доповідача), суддів Крижний О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №4/259.
23.04.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №4/259.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2026, у зв`язку з перебуванням судді Крижного О.М. у відрядженні, апеляційну скаргу Кулія Анатолія Петровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі № 4/259 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Майданевича А.Г. (судді доповідача), суддів Сулім В.В., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Кулія Анатолія Петровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі № 4/259 та призначено справу до розгляду на 25.05.2026.
У судовому засіданні 25.05.2026 колегія суддів зазначила, що у зв`язку зі зміною назви стягувача ПАТ «МАРФІН БАНК» на ПАТ «МТБ БАНК» (рішення позачергових Загальних зборів акціонерів (протокол №56 від 28.12.2017) відповідно до Статуту ПАТ «МТБ БАНК») вважати належним стягувачем (позивачем) у даній справі ПАТ «МТБ БАНК». 

Позиції учасників справи.

Представниця боржника (відповідача-1) у судовому засіданні в режимі відеоконференції 25.05.2026 підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі та просила її задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі № 4/259 скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву Кулія А.П. про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259.
У судовому засіданні апеляційної інстанції 25.05.2026 представниця стягувача (позивача) заперечувала проти доводів апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою. Просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі №4/259 залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2009 у справі №4/259, яке набрало законної сили 01.06.2009, задоволено позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства "Морський транспортний банк" про розірвання кредитного договору №312/К від 22.08.2008, та солідарно стягнуто з Фізичної особи - підприємця Кулія Анатолія Петровича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комерційні автомобілі" 1 301 454 грн заборгованості, 27 818,64 грн - відсотків, 4315,22 грн - пені, 13 420,87 грн - державного мита та 118,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
На примусове виконання зазначеного рішення, Відкрите акціонерне товариство "Морський транспортний банк" отримало наказ від 01.06.2009, відповідно до якого наказано стягнути солідарно з Фізичної особи - підприємця Кулія Анатолія Петровича та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Комерційні автомобілі" на користь Відкритого акціонерного товариства "Морський транспортний банк" заборгованість у розмірі визначеному рішенням Господарського суду м. Києва від 21.05.2009 у справі №4/259.
Даний наказ неодразово було пред`явлено до виконання до Сокирянського відділу ДВС, а саме перебував на виконанні у відділі: з 20.07.2009 по 29.03.2013 ВП №13869433, виконавчий документ повернуто на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження"; з 23.08.2013 по 29.09.2014 ВП №39508204, виконавчий документ повернуто на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження"; з 02.11.2015 по 02.12.2016 ВП №49198362, виконавчий документ повернуто на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", з 16.01.2020 по 30.03.2021 ВП №60987039, виконавчий документ повернуто на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
29.11.2023 приватним виконавцем виконавчого органу Чернівецької області Скальським А.І. було відкрито виконавче провадження №73466777 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 про стягнення з Кулія Анатолія Петровича на користь ПАТ "МТБ Банк" заборгованості, який повернуто 02.06.2025 стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
10.06.2025 приватним виконавцем виконавчого органу Одеської області Крецулом В.А. на підставі заяви про прийняття до виконання виконавчого документа, поданої 09.06.2025 представником ПАТ «МТБ БАНК» Герасименко С.А., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78330902 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 про стягнення з Кулія Анатолія Петровича на користь ПАТ "МТБ Банк" заборгованості, який перебуває на виконанні на момент подання заяви боржником-1.
04.02.2026 через відділ діловодства суду через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від Кулія Анатолія Петровича надійшла заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №4/259.
В обґрунтування своєї заяви зазначив, що 01.12.2019 закінчився трирічний строк для пред`явлення наказу до виконання, а тому на підставі положень статей 160 та 328 Господарського процесуального кодексу України наказ Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 року у справі №4/259, слід визнати таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у задоволенні заяви Кулія Анатолія Петровича про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у справі №4/259, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, зважаючи на те, що пред`явлення до виконання наказу вже після закінчення строку його пред`явлення, не є безумовною підставою для його скасування, оскільки стягувачем, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено у встановленому процесуальним законодавством порядку і сам по собі факт закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не припиняє саме зобов`язання, а інших доказів наявності факту припинення обов`язку боржника заявником не надано, дійшов висновку про відсутність на даний час законодавчо визначених підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 3 ГПК України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад (принципів) господарського судочинства.
В силу приписів ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
В загальному розумінні судовий виконавчий документ (наказ) є офіційним розпорядженням, що видається судом (суддею) і зобов`язує певного суб`єкта на вчинення юридично значимих дій.
Згідно із ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 30.03.2021 у справі №910/8794/17 зазначив, що зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.
При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.
В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2019 у справі №910/8665/17.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2009 та видачі наказу на його примусове виконання) виконавчі документи можуть бути пред?явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років; 3) посвідчення комісій по трудових спорах - протягом трьох місяців; 4) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 5) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не встановлено законом.
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються: 1) для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) для виконання рішень господарських судів - з наступного дня після набрання рішенням законної сили; 3) для виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 4) для виконання рішень, зазначених у пункті 4 частини першої цієї статті, - з дня винесення відповідної постанови.
Стаття 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2009 та видачі наказу на його примусове виконання) визначає, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: а) пред`явленням виконавчого документа до виконання; б) частковим виконанням рішення боржником; в) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю повного або часткового виконання рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після перерви встановлюється з дня повернення виконавчого документа стягувачу.
Як вбачається з матеріалів справи, у листі Сокирянського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області №29.5-22/21992 від 23.12.2025 зазначено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, наказ Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 №4/259 про стягнення з Кулія Анатолія Петровича на користь ПАТ "МТБ Банк" заборгованості у сумі 1 347 126,73 грн, перебував на виконанні у відділі:
- з 20.07.2009 по 29.03.2013 ВП №13869433, виконавчий документ повернуто на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження";
- з 23.08.2013 по 29.09.2014 ВП №39508204, виконавчий документ повернуто на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження"; 
- з 02.11.2015 по 02.12.2016 ВП №49198362, виконавчий документ повернуто на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження",
- з 16.01.2020 по 30.03.2021 року ВП №60987039, виконавчий документ повернуто на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".
29.11.2023 приватним виконавцем виконавчого органу Чернівецької області Скальським А.І. було відкрито виконавче провадження №73466777 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 про стягнення з Кулія Анатолія Петровича на користь ПАТ "МТБ Банк" заборгованості.
Останнє виконавче провадження №78330902 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 відкрито 10.06.2025 на підставі заяви приватного виконавця виконавчого органу Одеської області Крецула В.А. Наказ перебуває на виконанні і на момент подання заяви боржником-1.
Звертаючись до суду з даною заявою, Кулій Анатолій Петрович просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 про стягнення з нього грошових коштів на користь ПАТ "МТБ Банк", з огляду на пропуск стягувачем встановленого законом строку на пред?явлення виконавчого документа до виконання.
На переконання заявника, позивачем, як стягувачем, було порушено положення Закону України "Про виконавче провадження" та пред`явлено наказ Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 поза межами встановленого строку, що є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.
У статті 58 Конституції України закріплений принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.
Тобто, дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України").
05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".
Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
З аналізу змісту пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" вбачається, що положення цього закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності цим законом.
Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.
Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права висловлений Верховним Судом у постановах від 15 травня 2019 року у справі № 640/4782/15 і від 28 жовтня 2019 року у справі № 161/11814/18.
Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Отже, враховуючи, що наказ Господарського суду міста Києва від 01.09.2009 у справі №4/259 неодноразово пред`являвся до виконання у періоди, зокрема: з 20.07.2009 по 29.03.2013 ВП №13869433; з 23.08.2013 по 29.09.2014 ВП №39508204 та з 02.11.2015 по 02.12.2016 ВП №49198362, то на момент набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" строк його пред?явлення до виконання в силу положень ч. 3 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" не сплив, а відтак підлягає застосуванню Закон № 1404-VIII.
За змістом ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках - на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання.
Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це би нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.
Як було зазначено вище, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 328 ГПК України).
При цьому, пред`явлення до виконання наказу вже після закінчення строку його пред`явлення, не може бути безумовною підставою для його скасування, оскільки згідно з частиною першою статті 329 ГПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №465/7682/13-ц.
Водночас, колегія суддів наголошує, що у разі відсутності підстав для поновлення виконавчого документа (наказу) до виконання, поданого з пропуском строку для його пред`явлення, державний виконавець та/або приватний виконавець в силу п. 2 ч. 4 ст. Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII повертає стягувачу такий наказ без прийняття до виконання, що робить недоцільним визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
У межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, суд встановлює виключно наявність або відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника, зокрема, внаслідок його добровільного виконання або з інших підстав, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у пункті 6.14 постанови від 12.10.2018 у справі № 910/9026/13.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.09.2021 у справі № 905/2419/18, інститут визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, є процесуальним механізмом нівелювання процедури примусового виконання судового рішення у разі відсутності відповідного обов`язку боржника.
Таким чином, з огляду на те, що пред`явлення до виконання наказу вже після закінчення строку його пред`явлення, не є безумовною підставою для його скасування, оскільки стягувачем, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено у встановленому процесуальним законодавством порядку і сам по собі факт закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не припиняє саме зобов`язання, а інших доказів наявності факту припинення обов`язку боржника заявником не надано, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність на даний час законодавчо визначених підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
При цьому колегією суддів відхиляються доводи боржника-1 про те, що приватним виконавцем в порушення положень п. 2 ч. 4 ст. Закону України "Про виконавче провадження" не перевірявся строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки у разі наявності порушень в діях державного виконавця та/або приватного виконавця, це є предметом перевірки та реагування у спосіб, встановлений Розділом VI Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви Кулія Анатолія Петровича про визнання судового наказу Господарського суду міста Києва від 01.06.2009 у справі №4/259 таким, що не підлягає виконанню.
Зважаючи на вказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).
Апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Таким чином, апеляційна скарга Кулія Анатолія Петровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі № 4/259 задоволенню не підлягає. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі № 4/259 слід залишити без змін.
Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).
Пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК визначено перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано касаційну скаргу після їх перегляду в апеляційному порядку. Зокрема, до їх числа належать ухвали, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу.
Ухвали про визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (пункт 23 частини першої статті 255 ГПК) до переліку таких ухвал не віднесено, а тому, відповідно, вони не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1.Апеляційну скаргу Кулія Анатолія Петровича на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі № 4/259 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі № 4/259 залишити без змін.
3. Матеріали справи №4/259 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 01.06.2026.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич 

Судді В.В. Сулім

С.В. Владимиренко