Справа № 694/3817/25           Провадження №1-кп/694/34/26 
Вирок
І М Е Н Е М У К Р А І Н И
21.05.2026 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi кримінальне провадження№12025250360001493 від 01.12.2025 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Звенигородка Черкаської області, громадянина України, українця, який проживає по АДРЕСА_1 , має середню освіту, працює робітником з благоустрою групи благоустрою виконавчого комітету Звенигородської міської ради, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, інвалідом, депутатом рад не є, раніше судимого 16.01.2025 Звенигородським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, засудженого до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
з участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

встановив:
ОСОБА_4 28 листопада 2025 року близько 14.00 год, в період введення на території України правового режиму воєнного стану, що запроваджений Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України, востаннє продовжений Указом Президента України №7932025 від 20 жовтня 2025 року, затвердженого Законом України «Про введення воєнного стану в Україні» № 4643-ІХ від 21 жовтня 2025 року, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб,маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні насліди і свідомо бажаючи їх настання, діючи незаконно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, викрав велосипед марки «Ecoll», який належить ОСОБА_5 , та який остання тимчасово залишила прикріпленим до велопарковки, біля приміщення аптеки "Велекс", за адресою просп. Шевченка, 93 м. Звенигородка Черкаської області, після чого з місця вчинення злочину зникла.
Вказаними діями ОСОБА_4 згідно висновку експерта № СЕ-19/124-25/17404-ТВ від 10.12.2025 завдала матеріальну шкоду ОСОБА_5 на суму 5 165 грн 94 коп.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України – таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено в обвинуваченні, та пояснив, що, дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставинах вчинив вказаний кримінальний проступок. Момент вчинення не пам`ятає, побачив велосипед у себе у дворі лише зранку, чекав, поки знайдеться власник, при цьому до поліції велосипед не здав. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Потерпіла ОСОБА_5 до суду подала клопотання про розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 без її участі. Раніше зазначила, що претензій до ОСОБА_4 не має. Міру покарання просила призначити відповідно до статті КК України.
Показання ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини.
ОСОБА_4 письмово підтвердив, що наслідки застосування ч.3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі, відомі, визнаючи обставини скоєного кримінального правопорушення, він діє вільно, без стороннього тиску. 
Суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу.
Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.
Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.
Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення є доведеним.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акта підтверджено факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення та його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття. 
Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.
Також при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким; ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, висновків не зробив і вчинив новий злочин, не працює, не одружений, характеризується за місцем проживання посередньо, вважає, що покарання обвинуваченому слід призначити у виді позбавлення волі. Підстав для призначення більш м`якого покарання суд не вбачає.
При цьому покарання обвинуваченому має бути призначено за сукупністю вироків за правилами ч.1 ст.71 КК України.
Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності.
При цьому суд виходив також і з положень ч. 2 ст. 50 КК України, якими визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. На переконання суду, покарання з яким визначився суд, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Дана позиція також викладена у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Також судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, не відбувши повністю покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.01.2025 за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України, яким останнього засуджено та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, звільнено від відбування покарання на підставі ст.. 75,76 КК України з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Згідно абз. 7 п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 (з подальшими змінами та доповненнями), у разі, коли особа сула засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (ст. 75,104 КК України), або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (ст. 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинили новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначається більш м`які види покарання.
Враховуючи, що дане правопорушення ОСОБА_4 вчинив у період іспитового строку за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.01.2025 року (за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 317 КК України), остаточне покарання підлягає призначенню відповідно до ч.1 ст.71 КК України шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком до покарання, яке призначене за даним вироком.
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Також на підставі ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 судові витрати за проведення експертиз, що підтверджується розрахунками їхньої вартості в загальній сумі 5 348,40 грн.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Запобіжний захід не обирався.
Керуючись статтями 2, 7, 368, 370-371, 374, 395 КПК України, суд

засудив:
Визнати  ОСОБА_4  винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного цим вироком покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.01.2025 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирати.
Строк покарання рахувати з часу взяття під варту після набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати, у зв`язку з проведенням товарознавчої експертизи від 10.12.2025 № CE-19/124-25/14404-ТВ в розмірі 5348,40 гривень на користь держави.
Речові докази – велосипед – залишити потерпілій, звільнивши останню від обов`язків за зберігальною розпискою.
Цивільний позов не заявлений.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суду Черкаської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Суддя ОСОБА_1