Справа № 524/4179/26
Провадження №2-о/524/165/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2026 м. Кременчук
Автозаводський районний суд міста Кременчука 
в складі головуючого судді Мельник Н. П., 
за участю секретаря судового засідання Шаполової К. М., 
представника заявника (адвоката) Цвик М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,
УСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява  ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.
На обґрунтування заяви зазначено, що заявнику на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.01.1994 Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації міської Ради народних депутатів та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.08.1998 державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Дорошенком Н. А.
З невідомих причин у свідоцтві про право власності на житло та свідоцтві про право на спадщину за законом, викладених українською мовою, під час реєстрації цих документів у бюро технічної інвентаризації допущена помилка в написанні прізвища заявника, що перешкоджає йому володіти та розпоряджатися власністю. Замість правильного прізвища « ОСОБА_3 » у вказаних документах зазначено « ОСОБА_4 ». Така ж помилка наявна в технічному паспорті, виданому 25.12.1993 Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації.
Державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_5 рішеннями № 83507903 від 27.02.2026 та № 83506650 від 27.02.2026 відмовила в проведенні реєстраційних дій щодо свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.1998 та свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1994 через наявні розбіжності прізвища заявника в паспорті.
Іншої можливості встановити факт належності правовстановлюючих документів у заявника немає.
18.04.2026 судом отримана інформація про відсутність зареєстрованого місця проживання заявника.
23.04.2026 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання заявника.
27.04.2026 відкрите провадження по справі.
З 28.04.2026 по 01.05.2026 включно суддя перебувала на лікарняному.
13.05.2026 від заінтересованої особи ОСОБА_2 надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності. Не заперечує щодо задоволення заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.
29.05.2026 у судове засідання не з`явилися:
заявник, повідомлений належним чином про дату, час, місце розгляду справи на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якої днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси; заінтересовані особи, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи на підставі п. п 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно яких днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку та день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи. 
29.05.2026 у судовому засіданні представник заявника підтримала подану заяву з підстав, зазначених у ній. Просила задовольнити у повному обсязі.
Заслухавши представника заявника, з`ясувавши обставини, на які посилається заявник та представник, оцінивши докази на їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, 29.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення відповідно до ст. 244 ЦПК України, відклавши його ухвалення та проголошення на 16 год 45 хв 02.06.2026.
Судом установлено, що 14.01.1994 Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації міської Ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло (кв. АДРЕСА_1 ), згідно якого квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та членам сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 06.08.1998 державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори, Дорошенком Н. А., спадкоємцем майна померлого ОСОБА_6 є його син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 , які отримали в рівних частках 1/3 частину цієї квартири.
Під час видачі свідоцтва про право власності на зазначену квартиру допущена помилка у написанні прізвища заявника, а саме: « ОСОБА_4 » замість правильного « ОСОБА_3 », що не збігається із записом у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 08.08.1999 Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області. 
У довідці про присвоєння РНОКПП заявника, зазначено прізвище « ОСОБА_3 ».
Заявник зазначає, що адреса, вказана в свідоцтвах про право власності на житло та на спадщину, збігається із його адресою проживання.
З метою переведення відомостей про нерухомість, зареєстровану до 2013 року, у новий Державний реєстр речових прав, заявник звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з відповідними заявами. 
Рішеннями № 83507903 від 27.02.2026 та № 83506650 від 27.02.2026 державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_5 відмовила в проведенні реєстраційних дій щодо свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.08.1998 та свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1994 через наявні розбіжності у написанні прізвища заявника в паспорті та свідоцтві про право на спадщину та у свідоцтві про право власності.
Виявлені розбіжності у написанні прізвища заявника у правовстановлюючих документах на житло та документах, що посвідчують її особу, інших документах створюють перешкоди в розпорядженні належною заявнику власністю.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктами 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду, який розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» постановлено, що при розгляді справи щодо встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.
Згідно листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у разі, коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.
Оцінивши досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у сукупності, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на зазначену квартиру та свідоцтво про право на спадщину належать заявнику. У зазначених документах допущена помилка під час написання його прізвища, що не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду. Зазначене перешкоджає в реалізації права заявника на володіння та користування належним йому майном.
Керуючись ст. ст. 247, 259 - 265, 273, 293 - 294, 315 – 319, 354, 355 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Задовольнити заяву ОСОБА_1 .
Встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 14.01.1994 Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації міської Ради народних депутатів.
Встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 06.08.1998 державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Дорошенком Н.А.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,
заінтересована ОСОБА_2 , РОНКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.П. Мельник