Провадження: 2/484/1754/26
Справа: 484/2306/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
в складі: головуючого судді Коваленко Н.А.,
секретаря судового засідання Голубкової Н.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м.Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
27.04.2026 до суду звернулася ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник - адвокат Чобану В.В. з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрований 16.08.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 251. Від спільного подружнього життя у сторін народилось двоє доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . На сьогодні позивачка з відповідачем припинили спільне проживання однією сім`єю, спільне господарство ними разом не ведеться, вони не мають спільного сімейного бюджету, використовуючи кожен окремо власні грошові кошти. Відновлення шлюбних стосунків та збереження шлюбу позивачка вважає не доцільним, тому просить розірвати шлюб. Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 4331,20 грн, з яких 1331,20 грн понесені витрати по сплаті судового збору, 3000 грн витрати понесені на правничу допомогу.
Ухвалою судді від 29.04.2026 у справі відкрито провадження, призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, через підсистему «Електронний суд» представником позивача скеровано заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 16.08.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №251, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_1 від 16.08.2008.
Позивачка після реєстрації шлюбу змінила прізвище " ОСОБА_5 " на прізвище чоловіка " ОСОБА_6 ".
Від шлюбу мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Шлюбні стосунки припинені, спільне господарство між сторонами не ведеться, вони не мають спільного сімейного бюджету.
Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Відповідач позов визнав.
Відповідно до ч.2 ст.112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.
Згідно із ч.2 ст.114СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.3 ст.115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Згідно із ст.113 Сімейного кодексуУкраїни особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому позивачці після розірвання шлюбу слід залишити прізвище " ОСОБА_6 ".
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 331,20 грн., які позивачка просила стягнути з відповідача на її користь.
Як зазначає відповідач, він є учасником бойових дій та має відповідне посвідчення, у зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
З огляду на це слід зазначити наступне.
Згідно п. 13 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №700/301/20, згідно з п. 13 ч.1ст.5 ЗУ «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їх прав.
Статтею 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових втрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір`суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.12,22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Таким чином, встановлені п.13 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору осіб, які мають, зокрема, статус ветеранів війни-учасників бойових дій, обмежено справами, пов`язаними з порушенням їх прав, пов`язаних винятково із статусом бойових дій, і не поширюються із вимогами, що виходять за межі таких правовідносин, а отже, не стосуються соціального і правового захисту учасників бойових дій.
Враховуючи те, що ОСОБА_2 є відповідачем у вищевказаній справі, отже позов у цій справі не стосується соціального і правового захисту учасників бойових дій, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Згідно із ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
До початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову в повному обсязі, з цього виходить, що судом вирішується питання про повернення 50% від суми сплаченого судового збору, а саме, 665,60 грн., та стягнення з відповідача частини судового збору у зв`язку з визнанням позову у розмірі 665,60 грн.
Крім того, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В обґрунтування розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень до матеріалів справи надано наступні документи: ордер про надання правової допомоги від 21.04.2025; акт надання послуг від 21.04.2026; рахунок-фактура від 21/04-20264 довідка №21/04-2026 від 21.04.2026 року про отримання коштів.
Згідно частини ч.4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Досліджуючи надані представником позивачки докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення факту надання позивачеві професійної правничої допомоги у даній справі. Разом з тим, надання доказів про факт та розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Проте, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.
Отже, враховуючи складність справи та характер виконаної адвокатом роботи, задоволення вимог позову, виходячи із встановленої реальності правничої допомоги та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого стороною позивача розміру витрат на правничу допомогу та беручи до уваги принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача до 1000 гривень, що і буде становити співрозмірні і розумні витрати сторін на професійну правничу допомогу в цій справі.
Керуючись ст.ст.12,13,19,23,141,142,206,263-265,268,273,354-355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 16.08.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №251, розірвати.
Після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище " ОСОБА_6 ".
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп та 1000 (одна тисяча) грн витрат понесених на правничц допомогу, а всього 1665 (тисячу шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 з Державного бюджету 50 відсотків від суми сплаченого судового збору згідно з квитанцією № 4975-8958-9619-5752 від 24.04.2026, а саме, в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп.
Копію рішення направити органу державної реєстрації для внесення в актовому записі про шлюб відмітки про його розірвання.
Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду. 
Відомості про учасників:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 28.05.2026.
Суддя       Н.А. Коваленко