Справа № 991/3190/26
Провадження № 1-кп/991/41/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А 

04 червня 2026 року м. Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 , 
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисників обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу,подане в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42023000000001938 від 05.12.2023, за обвинуваченням
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Тернополя, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2 КК України,
ВСТАНОВИВ:

 
На розгляді Вищого антикорупційного суду перебуває вказане кримінальне провадження.
Від захисників обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до суду надійшло клопотання про скасування запобіжного заходу, застосованого до їх підзахисної, а саме застави в розмірі 5 000 000 грн.

Обґрунтування поданого клопотання

Подане клопотання мотивовано тим, що в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42023000000001938 від 05.12.2023слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 25.09.2025 у справі № 991/9736/25 застосував до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді застави в розмірі 5 000 000 грн, із покладенням на неї в порядку ст. 194 КПК України додаткових процесуальних обов`язків.
Водночас, сторона захисту вважає, що усі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на теперішній час перестали існувати, позаяк досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено. Зазначили, що: (1) наявність ризику переховування ОСОБА_4 від суду спростовується належною процесуальною поведінкою обвинуваченої, закінченням 23.01.2025 строку дії її паспорта для виїзду закордон та відсутністю інших документів, які надавали б їй право виїзду за межі України;
(2) ймовірність існування ризику знищення та спотворення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, нівелюється стадією кримінального провадження, за якої здійснення збору доказів стороною обвинувачення є неможливим. Обставини наявності у володінні ОСОБА_4 розписки про відсутність будь-яких зобов`язань за договором купівлі-продажу нерухомості, перевірялись детективами під час досудового розслідування. Будь-яких запитів щодо надання копій такого документа або з`ясування його змісту та обставин складання до ОСОБА_4 не надходило;
(3) подальше застосування запобіжного заходу через наявність ризику незаконного впливу на свідків та експертів є необґрунтованим, оскільки за час досудового розслідування до прокурора, слідчого або судді не надходили скарги стосовно впливу на них з боку ОСОБА_4 . Окрім цього, на теперішній час закінчилась дія обов`язку ОСОБА_4 утримуватись від спілкування зі свідками щодо обставин кримінального правопорушення;
(4) твердження про наявність ризику вчинення обвинуваченою іншого кримінального правопорушення позбавлене будь-якого логічного обґрунтування, позаяк в його основу покладено аргумент щодо отримання нею неправомірної вигоди під час здійснення правосуддя. Зазначена теза була відхилена слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.
За таких обставин, на думку захисників, застосування будь-якого запобіжного заходу до обвинуваченої ОСОБА_4 не відповідає завданням кримінального провадження, є недоцільним та таким, що не впливає на процес розгляду затвердженого прокурором обвинувального акта, а тому застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід слід скасувати.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 подане ними клопотання підтримали та повідомили, що 07.05.2026 Вища рада правосуддя ухвалила рішення про відсторонення ОСОБА_4 від здійснення правосуддя, що, на їх переконання, додатково свідчить про нівелювання ризику, визначеного п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала заявлене її захисниками клопотання, просила суд скасувати запобіжний захід. Повідомила про те, що всі документи, які стосуються придбання нею нерухомого майна, були передані нею детективам на стадії досудового розслідування. Розписка щодо зобов`язань за договором купівлі-продажу нерухомості, на яку звертала увагу сторона обвинувачення, у неї відсутня.

Прокурор  ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання захисників. Зазначив, що встановлені ризики, передбачені п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати. Запобіжний захід у виді застави у визначеному слідчим суддею розмірі гарантує виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, передбачених ст. 42 КПК України, та запобігає втіленню цих ризиків. Зауважив, що сторона захисту не оскаржувала ухвалу про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, а існування ризиків, про які зазначено слідчим суддею, перевірялось під час продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_4 у зв`язку із його застосуванням. Зокрема, слідчим суддею було враховано незначне зменшення ризиків та визнано за можливе не продовжувати обов`язок не відлучатися з м. Києва та Київської області без відповідного дозволу. Переконаний, що ризик знищення та спотворення обвинуваченою документів існує і наразі, позаяк стороною обвинувачення здобуто докази існування розписки, про яку зазначено захисниками, що підтверджується записом у журналі вчинення нотаріальних дій та листуванням, яке мало місце між ОСОБА_4 та нотаріусом. Повідомив, що ОСОБА_4 зверталась до нотаріуса із проханням передати їй розписку про відсутність будь-яких зобов`язань перед ОСОБА_7 , а нотаріус у свою чергу цікавилась, куди саме потрібно передати цю розписку, яка за своїм змістом суперечить як угодам, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , так і відомостям, відображеним останньою у декларації. Разом з тим, в ході проведення слідчих дій означена розписка ані у нотаріуса, ані у продавця нерухомого майна виявлена не була. Додав, що розписка у ОСОБА_4 не вилучалась, з огляду на ненадання дозволу на проведення обшуку за місцем її проживання, а тому вона може перебувати саме у володінні обвинуваченої.
За таких обставин вважає, що відсутні підстави для скасування запобіжного заходу.

Мотиви та висновки суду

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
За змістом п. 3 ч. 1 ст. 176, ч. 1 ст. 182 КПК України одним із видів запобіжних заходів є застава, яка полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі їх невиконання.
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Суд на підставі відомостей, які містяться в наявних матеріалах кримінального провадження, встановив, що слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 25.09.2025 у справі № 991/9736/25 в межах досудового розслідування кримінального провадження № 42023000000001938 від 05.12.2023 застосував до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді застави в розмірі 5 000 000 грн із покладенням на неї додаткових процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Строк дії обов`язків - до 25.11.2025 включно.
Зі змісту ухвали вбачається, що підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу стали: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2 КК України; (2) існування ризиків, передбачених п. 1-3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення); (3) недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання процесуальних обов`язків.
Надалі, 17.11.2025 ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду у справі №991/11710/25 продовжено строк дії процесуальних обов`язків, покладених на ОСОБА_4 у зв`язку із застосуванням щодо неї запобіжного заходу у вигляді застави, до 17.01.2026 включно, але в межах строку досудового розслідування.
За змістом зазначеної ухвали слідчий суддя прийшов до висновку, що ризики, які стали підставою для застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді застави, продовжили існувати. Слідчим суддею враховано позитивну характеристику ОСОБА_4 з місця роботи, здійснення допомоги Збройним силам України, проте виснувано, що вказані обставини не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до малоймовірності або їх виключення. Зазначено, що ризики зменшились лише незначною мірою, у зв`язку з чим було визнано за можливе не продовжувати один із обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме щодо заборони відлучатися з міста Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що надалі сторона обвинувачення зверталась із клопотаннями про продовження строку дії процесуальних обов`язків, покладених на ОСОБА_4 .
Зважаючи на викладене, наразі до обвинуваченої ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 5 000 000 грн, а додаткові процесуальні обов`язки, покладені в порядку ч. 5 ст. 194 КПК України, вважаються скасованими внаслідок закінчення строку їх дії (ч. 7 ст. 194 КПК України).

Проаналізувавши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 42023000000001938 від 05.12.2023, доданий до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, а також ухвали слідчих суддів Вищого антикорупційного суду від 25.09.2025 у справі № 991/9736/25, від 17.11.2025 у справі № 991/11710/25, про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу та про продовження строку дії покладених на неї обов`язків, суд дійшов висновку, що в цьому випадку дотримано стандарт доказування «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для вирішення питання, що стосується запобіжного заходу. При цьому суд також враховує стадію кримінального провадження (судове провадження), що передбачає доведення стороною обвинувачення вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 368-5, ч. 2 ст. 366-2 КК України, за найвищим стандартом доказування «поза розумним сумнівом» у змагальному судовому процесі під час розгляду справи по суті.

Суд вважає, що наразі ризик переховування обвинуваченої від суду є актуальним.
ОСОБА_4 обвинувачується, зокрема, у вчиненні тяжкого корупційного злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Відповідно до вимог ст. 69, ст. 75 КК України, норми про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, та звільнення від відбування покарання з випробуванням не можуть бути застосовані у випадку засудження за корупційний злочин, що в сукупності з іншими обставинами може свідчити про існування мотивів та підстав для обвинуваченої переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ilijkov v. Bulgaria» від 26.06.2001 (§ 80, заява № 33977/96), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.
Суд зауважує, що про наявність такого ризику свідчить не лише тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій, але й сукупність інших обставин.
Так, майновий стан ОСОБА_4 є достатнім для існування в умовах переховування.
ОСОБА_4 з 1998 року обіймає посаду судді, продовжує працювати суддею Північного апеляційного господарського суду і на теперішній час та, відповідно, отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Заробітна плата, нарахована ОСОБА_4 за 2022 рік, склала 2 713 587,06 грн, за 2023 рік - 2 771 076, 91, за 2024 рік - 2 724 559,09 грн. 
Суд також бере до уваги, що постановою Кабінету Міністрів України № 623 від 15.05.2026 внесено зміни до пункту 2-14 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, який передбачав, що в період дії воєнного стану судді мають право перетинати державний кордон лише на підставі рішень про службові відрядження. Відповідно до означених змін, які набрали чинності з 20.05.2026, ця норма припинила поширюватися на суддів з числа жінок.
За таких обставин той факт, що ОСОБА_4 перебуває на посаді судді, на теперішній час не перешкоджає їй вільно перетинати державний кордон за відсутності документів про її службове відрядження, що, на думку суду, значно спрощує можливість переховування останньої від суду шляхом залишення території України та переконливо свідчить про існування означеного ризику кримінального провадження.
Суд не приймає доводи захисників щодо відсутності ризику переховування внаслідок закінчення 23.01.2025 строку дії паспорта ОСОБА_4 для виїзду закордон, з огляду на те, що обвинувачена не позбавлена можливості звернутися до уповноважених органів з метою отримання такого паспорта у подальшому повторно.
При цьому існування ризику переховування не залежить виключно від можливості перетину державного кордону, оскільки особа може вживати заходів щодо переховування як поза межами країни, так і на її території.
Зважаючи на викладене, є цілком вірогідним вчинення обвинуваченою дій, спрямованих на ухилення від участі в судовому провадженні, зокрема, з метою уникнення можливої кримінальної відповідальності у разі визнання її винуватою у вчиненні злочинів.

Суд переконаний, що ризик незаконного впливу на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні також продовжує існувати.
Кримінальним процесуальним кодексом України встановлено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто якщо свідки чи потерпілий допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, окрім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 КПК України (ч. 4 ст. 95 КПК України).
Окрім цього, за змістом ч. 1 ст. 356 КПК України, за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого або за власною ініціативою суд має право викликати експерта для допиту для роз`яснення висновку. 
Ризик впливу на свідків та експертів існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, але й на стадії судового провадження до моменту безпосереднього отримання судом показань свідків, роз`яснень експертів щодо наданих ними висновків та їх дослідження.
Наразі свідки та експерти, з огляду на стадію кримінального провадження, не допитані, триває підготовче судове провадження. При цьому обвинуваченій вже відкриті матеріали досудового розслідування, а тому вона обізнана про осіб, які дали показання в цьому кримінальному провадженні, зміст їхніх свідчень та їхні персональні дані. Аналогічно ОСОБА_4 стала відома і інформація щодо експертів, якими в межах кримінального провадження надавались експертні висновки. 
Означене створює передумови для можливої спроби позапроцесуального впливу на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні з метою ненадання ними суду достовірних показань та роз`яснень.

Слідчі судді при розгляді питання запобіжного заходу встановили наявність ризику знищення та спотворення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, в контексті існування ймовірності перешкоджання ОСОБА_4 стороні обвинувачення під час збирання доказів.
Так, слідчими суддями, зокрема, взято до уваги наведені прокурором обставини можливого втілення такого ризику під час здійснення досудового розслідування, а саме: 1) відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.12.2021 ОСОБА_4 сплатила продавцю грошові кошти в розмірі 5 800 000 грн, тоді як решту - 2 400 000 грн, зобов`язалась сплатити у подальшому; 2) органом досудового розслідування встановлено обставини, які свідчать про наявність, зокрема у володінні ОСОБА_4 , нотаріально посвідченої розписки про відсутність будь-яких зобов`язань перед продавцем ОСОБА_7 , що суперечить як угодам, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , так і відомостям, відображеним останньою у декларації; 3) така розписка не була віднайдена та вилучена стороною обвинувачення на час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу та продовження строку дії покладених на неї процесуальних обов`язків. Зважаючи на це, слідчими суддями зазначено, що оскільки досудове розслідування не завершено, існують підстави вважати про продовження існування означеного ризику.
Як пояснив прокурор у судовому засіданні, вищенаведена розписка не була віднайдена і за результатами проведення всього досудового розслідування, зокрема у зв`язку з неотриманням дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , а тому на його переконання, така розписка може бути знищена, прихована останньою, або спотворена з метою подальшого використання як доказу на свою користь.
Вислухавши аргументи сторін, суд дійшов висновку про те, що ризик знищення та спотворення документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, наразі перестав існувати, враховуючи стадію кримінального провадження, а також повідомлені ОСОБА_4 у судовому засіданні відомості про відсутність такої розписки у її володінні, що виключає можливість її долучення до матеріалів кримінального провадження у подальшому. 

Слідчі судді також встановили наявність ризику вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення в контексті можливості вчинення нею таких кримінальних правопорушень, перебуваючи на посаді судді.
Так, слідчими суддями, зокрема, взято до уваги, що: (1) ОСОБА_4 не відсторонена від здійснення правосуддя; (2) є особою, на яку покладено виконання функцій держави; (3) на неї поширюється вимога щодо подання електронних декларацій, що у сукупності свідчить про існування вірогідності вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень, зокрема, щодо внесення недостовірних відомостей у подальші декларації з метою приховання своїх доходів чи майнового стану загалом.
З`ясовуючи актуальність наведеного ризику, суд враховує, що на теперішній час рішенням Вищої ради правосуддя від 07.05.2026 ОСОБА_4 відсторонено від здійснення правосуддя, що позбавляє її можливості вчиняти інші кримінальні правопорушення під час виконання її професійних обов`язків щодо здійснення правосуддя.
При цьому остання продовжує перебувати на посаді судді та, відповідно, на неї поширюються вимоги щодо необхідності подання декларацій особи, уповноваженої на виконання функцій держави.
Таким чином, суд вважає, що з огляду на відсторонення ОСОБА_4 від здійснення правосуддя, встановлений слідчими суддями ризик істотно зменшився, проте не перестав існувати. Так, зважаючи на заперечення ОСОБА_4 обставин вчинення нею інкримінованих їй злочинів, остання може вчиняти дії щодо внесення до подальших декларацій недостовірних (в разі підтвердження такої недостовірності обвинувальним вироком суду) відомостей, та у такий спосіб вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Суд не приймає доводи захисників щодо відсутності логічного обґрунтування означеного ризику внаслідок того, що в його основу нібито було покладено аргумент щодо отримання ОСОБА_4 неправомірної вигоди під час здійснення правосуддя. Наведена теза була лише одним із аргументів сторони обвинувачення на підтвердження наявності ризику вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення. Такий аргумент було відхилено слідчим суддею при обранні запобіжного заходу, водночас взято до уваги аргументи, наведені вище, які є достатніми для твердження про існування наведеного ризику.

Отже, встановлені під час розгляду клопотання обставини у своїй сукупності дають підстави стверджувати, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Суд відхиляє доводи сторони захисту про відсутність вказаних ризиків з огляду на належну процесуальну поведінку обвинуваченої упродовж всього часу здійснення кримінального провадження, а також недопущення нею спроб переховування, впливу на свідків та експертів.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створюватимуть загрозу суспільству. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме або вже здійснив відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Застосування до ОСОБА_4 застави у розмірі 5 000 000 грн є суттєвим чинником, який стимулює обвинувачену дотримуватись належної процесуальної поведінки.
Такий захід забезпечення кримінального провадження покликаний забезпечити виконання особою не лише додаткових процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі їх покладення, але й загальних обов`язків підозрюваного, обвинуваченого, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, тому суд не приймає доводи сторони захисту в цій частині.
Ті обставини, що обвинувачена позитивно характеризується за місцем роботи, має нагороди за багаторічну сумлінну працю та досягнення в професійній діяльності, надає допомогу Збройним силам України, не вчиняла дій щодо переховування від органу досудового розслідування та суду, а також тиску на свідків та експертів, повністю не нівелюють встановлені ризики.
Застосований до ОСОБА_4 розмір застави наразі є необхідною гарантією для забезпечення виконання нею своїх процесуальних обов`язків під ризиком втрати цих коштів.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що відсутні підстави для скасування застосованого до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави, а тому в задоволенні клопотання захисників обвинуваченої слід відмовити.

Керуючись ст. 177, 182, 372, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання захисників обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про скасування запобіжного заходу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1