ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" квітня 2026 р. Справа№ 910/11507/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Гаврилюка О.М. 
Суліма В.В. 

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 23.04.2026:
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026
та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026
у справі №910/11507/25 (суддя - Грєхова О.А.)
за позовом Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" 
про стягнення заборгованості за Договором підряду в розмірі 7 266 372,42 грн.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог
Акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (надалі також - позивач, АТ "Кременчуцький сталеливарний завод") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" (надалі також - відповідач, ТОВ "Далгакиран компресор Україна", скаржник) про стягнення заборгованості за Договором підряду в розмірі 7 266 372,42 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором підряду № 14-е від 06.06.2024, в частині строків виконання робіт.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 по справі №910/11507/25 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на користь Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" пеню в розмірі 3 471 160 грн 81 коп., штраф у розмірі 2 429 812 грн 57 коп., 20% річних у розмірі 1 317 512 грн 75 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 86 621 грн 84 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що відповідач мав виконати весь обсяг робіт передбаченим Договором у строк до 12.05.2025, і відповідно з 13.05.2025 є таким, що порушив такий обов`язок, з огляду на передачу всього обсягу передбаченого Договором робіт згідно Акту приймання-передавання виконаних робіт № 5572 від 21.08.2025 за другим етапом робіт на суму 34 711 608,06 грн.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів поважності причин неналежного виконання своїх зобов`язань з урахуванням інтересів обох сторін, наявності виняткових обставин для зменшення пені та штрафу.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11507/25 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на користь Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 518 грн 41 коп.
Постановляючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції, з огляду на спірні правовідносини, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру з огляду на предмет позову, значення справи для сторін, дійшов висновку, що обґрунтованою, розумною, співмірною та пропорційною до предмета спору є сума витрат в розмірі 33 740,77 грн (складання позовної заяви (6 000,00 грн) + відповідь на відзив (4 285,71 грн) + участь у 5 судових засіданнях (23 455,06 грн).

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів
Не погодившись з рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд: прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 року скасувати повністю, та ухвалити нове рішення, згідно якого у задоволенні позову Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, 141; ідентифікаційний код: 05756783) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" (04212, м. Київ, вул. Лук`яненка Левка, буд. 9; ідентифікаційний код: 33399780) про стягнення заборгованості за Договором підряду в розмірі 7 266 372,42 грн. відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кінцевим строком оплати за 1 етапом робіт було 29.11.2024 включно, в той же час оплата позивачем здійснена 15.01.2025, тобто з порушенням строку на 47 днів, а отже позивачем було порушено строк оплати кінцевого розрахунку 70 % вартості робіт етапу I, в зв`язку з чим, з моменту початку прострочення строку оплати, у відповідача припиняється обов`язок виконати роботи за Договором протягом 340 календарних днів з дати його підписання, а отже твердження позивача про те, що кінцевим строком виконання відповідачем робіт за Договором є 11.05.2025 є необґрунтованими. Також, відповідач зазначає, що твердження позивача про правомірність порушення ним строку оплати виконаних робіт за першим етапом з посиланням на п. 3.3. Договору (притримання) є помилковим, а порушення строку оплати - протиправним. Відповідач зазначає, що під час виконання умов Договору позивачем допускалось порушення умов оплати на всіх етапах його виконання, починаючи з 29 вересня 2024 року (прострочення з оплати 40 % від вартості магістрального фільтру F 16800 MP та висушувача стисненого повітря DTD 15000). Крім того, відповідач зазначає: 1) позивачем допущено помилку в початковій сумі виконаних робіт за ІІ етап: за договором вказано 34 711 608,06 грн, а в позові - 34 711 608,72 грн; 2) вимоги про стягнення 3 505 872,48 грн неустойки за прострочення у виконанні робіт - наявні помилки в розрахунку (копійки та гривні); 3) вимоги про стягнення 3 505 871,60 грн - штрафу 7% помилка в розрахунку; 4) незважаючи на те, що виконані роботи за І етапом на загальну суму 2 220 000,00 грн було прийнято самим позивачем 19.11.2024, означена сума включена в розрахунок відсотків річних за період 11.05.2025 по 21.08.2025.
Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" подало апеляційну скаргу, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 року скасувати повністю, та ухвалити нове рішення, згідно якого у задоволенні заяви Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодостягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 33 518 (тридцять три тисячі п`ятсот вісімнадцять) грн 41 коп., оскільки позивачем не доведено жодним доказом понесені витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції мав відмовити в повному обсязі в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу 
13.03.2026 через відділ документального забезпезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що зазначена Апелянтом підстава апеляційного оскарження, не знаходить підтвердження у матеріалах справи, а доводи Апелянта не спростовують висновку суду першої інстанції про законність, справедливість і обґрунтованість часткового задоволенні позову.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11507/25 залишено без руху, роз`яснено право на усунення недоліків апеляційної скарги. 
25.02.2026 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" надійшла заява про усунення недоліків вказаних в ухвалі від 26.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11507/25. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11507/25 у судове засідання 23.04.2026. Витребувано невідкладно матеріали справи №910/11507/25 з суду першої інстанції.
Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 27.02.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Руденко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11507/25. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 та на додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11507/25 в одне апеляційне провадження. Призначено до розгляду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 та на додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11507/25 у судовому засіданні 23.04.2026
21.04.2026 згідно з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з перебуванням судді Руденко М.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відрядженні з 15.04.2026 по 28.04.2026, для розгляду апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11507/25 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11507/25 до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
Представники учасників апеляційного провадження з`явилися в судове засідання 23.04.2026 та надали свої пояснення по суті апеляційних скарг. 

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 06.06.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" (далі - підрядник, відповідач) та Акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - замовник, позивач) укладено Договір підряду № 14-е (далі - Договір), за умовами якого підрядник в обумовлені строки, на свій ризик, своїми силами і засобами, приймає на себе зобов`язання із виконання комплексу робіт (далі - роботи) з технічного переоснащення турбінного відділення та системи оборотного водопостачання киснево-компресорній дільниці енергосилового цеху в Акціонерному товаристві "Кременчуцький сталеливарний завод", що включає: 
- виконання робіт з розроблення робочого проекту: "Технічне переоснащення турбінного відділення та системи оборотного водопостачання ККД ЕСЦ в Акціонерному товаристві "Кременчуцький сталеливарний завод" у відповідності до завдання на проектування робочого проекту (Додаток № 1 до Договору);
- комплектування обладнання, виконання будівельних, монтажних, пусконалагоджувальних робіт, та підготовка документів для проведення експертного обстеження обладнання підвищеної небезпеки для отримання відповідного Дозволу від Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці на об`єкті підряду у відповідності до завдання на проектування робочого проекту та робочого проекту: "Технічне переоснащення турбінного відділення та системи оборотного водопостачання ККД ЕСЦ в Акціонерному товаристві "Кременчуцький сталеливарний завод".
Результатом виконання підрядних робіт за Договором є відповідність технічних показників продуктивності та параметрів роботи об`єкту підряду визначених у завданні на проектування робочого проекту (Додаток № 1 до Договору) і робочому проекті (п. 1.3 Договору). 
Відповідно до п. 2.1 Договору весь комплекс робіт за Договором визначений пунктами 1.1.1-1.1.2 повинен бути виконаний підрядником у строк 340 календарних днів з дати підписання Договору за умови дотримання замовником графіку оплат встановленого Календарним планом виконання робіт, комплектування обладнання і розрахунків (Додаток № 2 до Договору).
Згідно з п. 2.2 Договору виконання робіт здійснюється етапами, згідно Календарного плану виконання робіт, комплектування обладнання і розрахунків (Додаток № 2 до Договору) та оформлюється Актом приймання-передавання виконаних робіт за кожним етапом Договору.
У відповідності до п. 3.1 Договору загальна орієнтовна сума цього Договору складає 36 931 608,06 грн з ПДВ (в тому числі ПДВ 6 155 268,01 грн), визначена протоколом договірної ціни (Додаток № 3 до Договору), порядок розрахунків визначений Календарним планом виконання робіт, комплектування обладнанням і розрахунків (Додаток № 2 до Договору) і включає в себе:
- вартість виконання робіт з розроблення робочого проекту: "Технічне переоснащення турбінного відділення та системи оборотного водопостачання ККД ЕСЦ в Акціонерному товаристві "Кременчуцький сталеливарний завод" в сумі 2 220 000,00 грн з ПДВ (в тому числі ПДВ 370 000,00 грн);
- вартість необхідного для виконання робіт обладнання в асортименті, номенклатурі та кількості визначених у Календарному плані виконання робіт, комплектування обладнанням і розрахунків (Додаток № 2 до Договору) в 27 262 250,34 грн з ПДВ (в тому числі 4 543 708,39 грн);
- вартість виконання будівельних, монтажних, пусконалагоджувальних робіт, та підготовка документів для проведення експертного обстеження обладнання підвищеної небезпеки для отримання відповідного Дозволу від Центрального міжрегіонального управління державної служби з питань праці на об`єкті підряду у відповідності до завдання на проектування робочого проекту (Додаток № 1 до Договору) та робочого проекту: "Технічне переоснащення турбінного відділення та системи оборотного водопостачання ККД ЕСЦ в Акціонерному товаристві "Кременчуцький сталеливарний завод" в сумі 7 449 357,72 грн з ПДВ (в тому числі ПДВ 1 241 559,62 грн).
Враховуючи, що ціна підрядних робіт включає імпортну складову, яка дорівнює вартості обладнання, яке придбавається підрядних робіт за цим Договором, керуючись статтями 524, 533 ЦК України, сторони погодили визначити грошовий еквівалент імпортної складової в сумі 27 262 250,34 грн з ПДВ (в тому числі ПДВ 4 543 708,39 грн) 618 972 Євро з ПДВ, за офіційним курсом НБУ+1% на дату укладення Договору (1 Євро=44,0444 грн).
Після підписання Договору загальна вартість обладнання, яке придбавається підрядником не підлягає зміні, за виключенням випадків коли на дату проведення розрахунків за обладнання відбулися зміни на 2% та більше відсотків курсу продажу ЄВРО встановленого НБУ+1% та опублікованого на інтернет-сайті https://minfin.com.ua/ua/currency, по відношенню до курсу продажу Євро встановленим НБУ+1% на дату укладання Договору.
У разі зміни Курсу іноземної валюти по відношенню до гривні на дату оплати (А1) більш ніж на 2% в сторону збільшення або зменшення, в порівнянні з курсом на дату укладення Договору (А0), вартість обладнання та сума, що підлягає оплаті, визначається за наступною формулою: S1 = (A1/A0) x S0, де: S0 - сума у гривнях, що підлягає сплаті на дату підписання Договору; S1 - сума у гривнях, що підлягає сплаті після перерахунку; A1 - курс іноземної валюти на дату оплати товару; A0 - курс іноземної валюти на дату укладення Договору, зафіксований у Договорі; "x" - математичний знак множення; "/" - математичний знак ділення.
Під поняттям "курс іноземної валюти" сторони розуміють курс, встановлений НБУ +1%.
У пункті 3.2 Договору узгоджено, що оплата за Договором здійснюється у національній валюті України - гривні, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника у строки визначені календарним планом виконання робіт, комплектування обладнанням і розрахунків (Додаток № 2 до Договору).
Відповідно до п. 3.3 Договору у випадку порушення будь-якою із сторін строків встановлених Календарним планом виконання робіт, комплектування обладнанням і розрахунків (як строків розрахунків так і строків виконання робіт) управнена сторонами має право застосувати притримання подальшого виконання свого зобов`язання за Договором на відповідну кількість днів прострочення зобов`язання зобов`язаної сторони.
Згідно з п. 4.4 Договору приймання всього комплексу робіт з технічного переоснащення турбінного відділення та системи оборотного водопостачання киснево-компресорного цеху в Акціонерному товаристві "Кременчуцький сталеливарний завод" здійснюється окремо за першим і другим етапами робіт, передбаченими Календарним планом виконання робіт. комплектування обладнання і розрахунків (Додаток № 2 до Договору), із складанням Актів приймання-передавання виконаних робіт по завершенню виконання робіт вказаних етапів.
Акт приймання-передавання виконаних робіт - документ, який підтверджує виконання робіт підрядником в повному обсязі та у стані, що відповідає умовам даного Договору (п. 4.5 Договору).
Відповідно до п. 4.6 Договору складання актів приймання-передавання виконаних робіт, виконавчої документації (виконавчі схеми та креслення, акт приймально-здавальних випробувань, акти прихованих робіт, акти та/або протокол поточних випробувань, акти прихованих робіт, акти та/або протоколи поточних випробувань, сертифікати на матеріали, паспорта та інструкції на обладнання українською мовою та ін.), які є обов`язковими додатками до актів приймання-передавання виконаних робіт у відповідності до вимог проектної документації, ДБН, інших норм і правил чинного законодавства України покладається на підрядника.
Згідно з п. 4.7 Договору датою виконання робіт та/або етапів робіт є дата підписання актів приймання-передавання виконаних робіт замовником.
Пунктом 6.1 Договору визначено. що підрядник зобов`язується виконати роботи в обсязі й у терміни, передбачені Договором, і здати їх у стані, що відповідає умовам Договору, завданню на проектування робочого проекту і робочому проекту "Технічне переоснащення турбінного відділення та системи оборотного водопостачання ККД ЕСЦ в Акціонерному товариства "Кременчуцький сталеливарний завод". 
Відповідно до п. 7.2 Договору підрядник несе наступну відповідальність:
- за порушення строків виконання робіт встановлених Договором сплачує замовнику неустойку в розмірі 0,1% від вартості відповідного етапу робіт за кожний календарний день прострочення;
- за прострочення виконання робіт понад 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості відповідного етапу робіт.
Згідно з п. 7.3 Договору у разі порушення строку виконання робіт підрядник сплачує замовнику 20% річних за весь час користування чужими коштами нарахованих на суму попередньої оплати і обчислених з дня, коли роботи повинні бути виконані підрядником до дня фактичної здачі робіт чи повернення суми попередньої оплати.
Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2025, але не менш ніж до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 Договору).
Додатком № 1 до Договору сторонами узгоджено Завдання на проектування.
Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено Календарний план виконання робіт, комплектування обладнання і розрахунків, відповідно до весь комплекс робіт за Договором повинен бути виконаний підрядником у строк 340 календарних днів з дати підписання Договору за умови дотримання замовником графіку оплат встановленого даним Календарним планом виконання робіт. комплектування обладнанням і розрахунків.
Також, Додатком № 2 до Договору узгоджено розмір попередньої оплати за кожним із етапів робіт, а також умови щодо строку здійснення попередньої оплати, та підстав - виставлення рахунку від підрядника.
На виконання умов Договору та на підставі виставлених відповідачем рахунків № 6505 від 14.06.2024 на суму 4 755 337,55 грн, № 6505/1 від 12.08.2024 на суму 660 661,80 грн, № 6505/2 від 18.09.2024 на суму 1 057 058,88 грн, № 6505/3 від 08.10.2024 на суму 602 142,00 грн, № 6505/4 від 30.10.2024 на суму 963 427,20 грн, № 6505/5 від 14.11.2024 на суму 496 817,70 грн, № 6505/6 від 14.11.2024 на суму 668 615,69 грн, № 6505/7 від 14.11.2024 на суму 1 069 785,10 грн, № 6505/8 від 26.11.2024 на суму 256 654,08 грн, № 6505/9 від 26.11.2024 на суму 2 234 807,32 грн, № 6505/10 від 24.12.2024 на суму 538 254,24 грн, № 6505/11 від 13.01.2025 на суму 1 554 000,00 грн, № 6505/12 від 13.01.2025 на суму 4 387 325,40 грн, № 6505/13 від 13.01.2025 на суму 7 019 720,64 грн, позивачем перераховано відповідачу 37 642 578,10 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями № 17204 від 20.06.2024 на суму 4 089 337,55 грн з ПДВ, № 17207 від 20.06.2024 на суму 666 000,00 грн з ПДВ, № 24590 від 20.08.2024 на суму 660 661,80 грн з ПДВ, № 28214 від 20.09.2024 на суму 1 057 058,88 грн з ПДВ, № 31125 від 10.10.2024 на суму 602 142,00 грн з ПДВ, № 32883 від 31.10.2024 на суму 963 427,20 грн з ПДВ, № 34612 від 19.11.2024 на суму 160 408,80 грн з ПДВ, № 34611 від 19.11.2024 на суму 336 408,90 грн з ПДВ, № 36243 від 26.11.2024 на суму 1 738 400,79 грн з ПДВ, № 36316 від 28.11.2024 на суму 256 654,08 грн з ПДВ, № 36315 від 28.11.2024 на суму 2 234 807,32 грн з ПДВ, № 38379 від 25.12.2024 на суму 538 254,24 грн з ПДВ, № 1415 від 15.01.2025 на суму 1 554 000,00 грн з ПДВ, № 1414 від 15.01.2025 на суму 11 407 046,04 грн, № 98604 від 11.09.2025 на суму 5 214 550,40 грн, № 98605 від 11.09.2025 на суму 131 760,78 грн, № 98606 від 11.09.2025 на суму 3 015 829,66 грн, № 98607 від 11.09.2025 на суму 3 015 829,66 грн.
Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що з урахуванням дати підписання договору 06.06.2024 кінцевим строком виконання відповідачем робіт за договором є 11.05.2025, однак станом на 11.05.2025 відповідач не здав роботи за другим етапом договору та допустив прострочення у їх виконанні, фактично здавши роботи тільки 21.08.2025 із порушенням строку на 101 календарний день, що підтверджується складеним і підписаним сторонами актом приймання-передавання виконаних робіт № 5572 від 21.08.2025 на суму 34 711 608,06 грн з ПДВ, а отже відповідачем допущено порушення договірного зобов`язання визначеного пунктом 2.1 Договору в частині строку виконання робіт.
Враховуючи порушення відповідачем строків виконання робіт другого етапу, вартість яких згідно умов договору складає 34 711 608,72 грн, позивачем на підставі п. 7.2 Договору нараховано та заявлено до стягнення 3 505 872,48 грн неустойки за прострочення у виконанні робіт, 2 429 812,61 грн штрафу за прострочення понад 30 днів, а також на підставі п. 7.3 Договору 20% річних у розмірі 1 330 687,33 грн за користування коштами в сумі 24 044 607,60 грн.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 626, частиною першою статті 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 цього Кодексу).
Як предмет договору цивільно-правова теорія розуміє необхідні за цим договором дії, що призводять до бажаного для сторін результату, тобто такий результат визначає, про що саме домовилися сторони.
У розумінні положень цивільного законодавства договір спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто виникнення цивільного правовідношення, яке, у свою чергу, може включати певні права та обов`язки, виконання яких призводить до бажаного для сторін результату. Однак усі вони (права та обов`язки) не можуть охоплюватися предметом договору, оскільки можуть стосуватися як різноманітних умов договору, так і бути наслідком укладення договору, який є підставою їх виникнення. При цьому значення предмета договору може набувати основна дія (дії), що вчинятиметься сторонами і забезпечить досягнення мети договору.
За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, до яких, серед іншого, віднесено умови про предмет договору.
Отже, предмет договору визначається у момент його укладення, без нього не може існувати договору, тому не може виникати зобов`язання; предмет договору має відображати сутність договору такого виду.
Проаналізувавши передбачені договором зобов`язання сторін, колегія суддів констатує, що укладений між сторонами договір за правовою природою є договором підряду, правовідносини щодо якого регулюються положеннями, зокрема, § 1 Глави 61 ЦК України.
Так, статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
У розумінні наведеної норми основним предметом договору підряду є результат виконаних підрядником робіт.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до п. 2.1 Договору весь комплекс робіт за Договором визначений пунктами 1.1.1-1.1.2 повинен бути виконаний підрядником у строк 340 календарних днів з дати підписання Договору за умови дотримання замовником графіку оплат встановленого Календарним планом виконання робіт, комплектування обладнання і розрахунків (Додаток № 2 до Договору).
Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено Календарний план виконання робіт, комплектування обладнання і розрахунків, відповідно до якого весь комплекс робіт за Договором повинен бути виконаний підрядником у строк 340 календарних днів з дати підписання Договору за умови дотримання замовником графіку оплат встановленого даним Календарним планом виконання робіт, комплектування обладнанням і розрахунків.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, відповідач повинен був виконати весь комплекс робіт у строк до 12.05.2025 включно, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, якими визначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Частина 1 ст. 853 Цивільного кодексу України визначає, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Тобто, законодавець покладає на підрядника обов`язок виконати роботу, а замовник зобов`язаний її прийняти і оплатити.
Згідно ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Згідно з п. 4.4 Договору приймання всього комплексу робіт з технічного переоснащення турбінного відділення та системи оборотного водопостачання киснево-компресорного цеху в Акціонерному товаристві «Кременчуцький сталеливарний завод» здійснюється окремо за першим і другим етапами робіт, передбаченими Календарним планом виконання робіт. комплектування обладнання і розрахунків (Додаток № 2 до Договору), із складанням Актів приймання-передавання виконаних робіт по завершенню виконання робіт вказаних етапів.
Згідно з п. 4.7 Договору датою виконання робіт та/або етапів робіт є дата підписання актів приймання-передавання виконаних робіт замовником.
За результатами виконання відповідачем робіт за Договором, сторонами складено та підписано Акти приймання-передавання виконаних робіт № 10411 від 19.11.2024 за першим етапом робіт на суму 2 220 000,00 грн, № 5572 від 21.08.2025 за другим етапом робіт на суму 34 711 608,06 грн.
Водночас, як вже зазначалось судом, Додатком № 2 до Договору сторонами узгоджено, що строк виконання робіт залежить від дотримання замовником графіку оплат встановленого даним Календарним планом виконання робіт, комплектування обладнанням і розрахунків.
Частина 1 ст. 854 ЦК України визначає, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
При цьому, відповідно до п. 3.3 Договору у випадку порушення будь-якою із сторін строків встановлених Календарним планом виконання робіт, комплектування обладнанням і розрахунків (як строків розрахунків так і строків виконання робіт) управнена сторонами має право застосувати притримання подальшого виконання свого зобов`язання за Договором на відповідну кількість днів прострочення зобов`язання зобов`язаної сторони.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору та Додатку № 2 до Договору, відповідачем виставлено рахунки на оплату № 6505 від 14.06.2024 на суму 3 962 781,29 грн, № 6505/1 від 12.08.2024 на суму 660 661,80 грн, № 6505/2 від 18.09.2024, № 6505/3 від 08.10.2024 на суму 602 142,00 грн, № 6505/4 від 30.10.2024 на суму 963 427,20 грн, № 6505/5 від 14.11.2024 на суму 496 817,70 грн, № 6505/6 від 14.11.2024 на суму 668 615,69 грн, № 6505/7 від 14.11.2024 на суму 1 069 785,10 грн, № 6505/8 від 26.11.2024 на суму 256 654,08 грн, № 6505/9 від 26.11.2024 на суму 2 234 807,32 грн, № 6505/10 від 24.12.2024 на суму 538 254,24 грн, № 6505/11 від 13.01.2025 на суму 1 554 000,00 грн, № 6505/12 від 13.01.2025 на суму 4 387 325,40 грн, 6505/13 від 13.01.2025 на суму 7 019 720,64 грн, а також 06.06.2024 відповідачем виставлено загальний рахунок на оплату по замовленню № 6505 від 06.06.2024 на суму 36 931 608,06 грн.
Позивач в свою чергу, на виконання умов Договору та з урахуванням виставлених відповідачем рахунків, перерахував відповідачу кошти станом на 11.05.2025 згідно платіжних інструкцій № 17204 від 20.06.2024 року на суму 4 089 337,55 грн з ПДВ, № 17207 від 20.06.2024 на суму 666 000,00 грн з ПДВ, № 24590 від 20.08.2024 на суму 660 661,80 грн з ПДВ, № 28214 від 20.09.2024 на суму 1 057 058,88 грн з ПДВ, № 31125 від 10.10.2024 на суму 602 142,00 грн з ПДВ, № 32883 від 31.10.2024 на суму 963 427,20 грн з ПДВ, № 34612 від 19.11.2024 на суму 160 408,80 грн з ПДВ, № 34611 від 19.11.2024 на суму 336 408,90 грн з ПДВ, № 36243 від 26.11.2024 на суму 1 738 400,79 грн з ПДВ, № 36316 від 28.11.2024 на суму 256 654,08 грн з ПДВ, № 36315 від 28.11.2024 на суму 2 234 807,32 грн з ПДВ, № 38379 від 25.12.2024 на суму 538 254,24 грн з ПДВ, № 1415 від 15.01.2025 на суму 1 554 000,00 грн з ПДВ, № 1414 від 15.01.2025 на суму 11 407 046,04 грн.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що з наведеного вище вбачається, що позивачем було дотримано графік оплати з урахуванням дат виставлення відповідачем рахунків на оплату, зокрема рахунок № 6505/11 від 13.01.2025 на суму 1 554 000,00 грн для оплати відповідачем вартості решти 70% за 1 етап було виставлено лише 13.01.2025, і 15.01.2025 такий рахунок було оплачено позивачем згідно платіжної інструкції № 1415 від 15.01.2025 на суму 1 554 000,00 грн.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що обов`язок з виставлення рахунків передбачено безпосередньо узгодженими сторонами умовами, зокрема Додатком № 2 до Договору.
Також, з урахуванням визначеного у Календарному плані виконання робіт, комплектування обладнання і розрахунків строку виконання робіт за 1 етапом, відповідач мав виконати роботи у строк до 04.09.2024, у той же час, такі роботи виконано в повному обсязі і передано позивачу лише 19.11.2024, у зв`язку з чим, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що позивачем правомірно застосовано положення п. 3.3 Договору в частині притримання подальшого виконання свого зобов`язання за Договором на відповідну кількість днів прострочення зобов`язання зобов`язаної сторони.
Таким чином, дослідивши узгоджені сторонами строки виконання робіт, дати виставлення відповідачем рахунків і дати здійснених позивачем оплат, строки порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань із виконання робіт за Договором, зокрема за 1 етапом робіт, враховуючи п. 3.3 Договору, колегія суддів не вбачає порушення строку здійснення позивачем оплат, зокрема як зазначає відповідач на 47 днів зі здійснення оплат за 1 етапом робіт, натомість, встановлено порушення скаржником взятих на себе зобов`язань за Договором у частині порушення строків виконання робіт.
Предметом спору згідно заявлених та визначених позивачем предмету та підставу позову є вимога про стягнення з відповідача пені та штрафу на підставі п. 7.2 Договору та 20% річних на підставі п. 7.3 Договору, у зв`язку з порушенням строку виконання робіт за Договором.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Так, частиною першою статті 548 Цивільного кодексу України передбачені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання. Одна з цих умов передбачає забезпечення виконання зобов`язання (основного зобов`язання), якщо це встановлено договором або законом.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (частина перша статті 546 ЦК України).
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).
За змістом частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафними санкціями у ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 ГК України).
Із системного аналізу викладених норм законодавства вбачається, що відповідальність підрядника за умовами укладеного між сторонами Договору у виді штрафних санкцій (пені, штрафу) настає у разі прострочення виконання відповідачем обов`язку зі здачі завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, тобто за прострочення виконання підрядних робіт у цілому, а не за прострочення у виконанні окремих етапів робіт у межах основного зобов`язання.
Відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №910/3385/24.
При цьому за приписами частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
На відміну від положень ЦК України, які штраф та пеню визначають як види неустойки в залежності від правил обчислення (частини друга та третя статті 549 цього Кодексу), а неустойку і як вид забезпечення виконання зобов`язання, і як правовий наслідок порушення зобов`язань, встановлених законом або договором, положення ГК України визначають неустойку, штраф та пеню як господарські санкції у вигляді грошової суми - штрафні санкції, суму яких учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Отже сплату неустойки як один із видів забезпечення виконання зобов`язання, встановлених договором або законом, та як один із встановлених договором або законом правових наслідків порушення зобов`язання передбачено лише нормами ЦК України (пункт 3 частини першої статті 611 цього Кодексу).
Поширене застосування неустойки саме з метою забезпечення договірних зобов`язань обумовлено насамперед тим, що неустойка є зручним інструментом спрощеної компенсації втрат кредитора, викликаних невиконанням або неналежаним виконанням боржником своїх зобов`язань.
Неустойка як господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань започатковує визначеність у правовідносинах за зобов`язаннями, а саме - відповідальність має настати щонайменше в межах неустойки. Тобто неустойка підсилює дію засобів цивільно-правової відповідальності, робить їх достатньо визначеними, перетворюючи в необхідний, так би мовити, невідворотній наслідок правопорушення. Отже неустойка стає оперативним засобом реагування у разі порушення або неналежного виконання зобов`язання, яким можна скористатись як тільки було порушено зобов`язання, не чекаючи викликаних ним негативних наслідків. Зокрема, задля прагнення учасників зобов`язання до дійсно оперативного, негайного використання свого права на неустойку для неї встановлений спеціальний скорочений строк позовної давності: позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Отже, завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та як міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.
Поряд з цим ГК України, також як і ЦК України, передбачає, що неустойка встановлюється договором або законом.
Тобто неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання; а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідно зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору.
Так, законодавець в ГК України, встановлюючи правила визначення розміру штрафних санкцій (зокрема і неустойки, стаття 231 цього Кодексу) та встановлюючи також як і ЦК України відмінності між порядками обчислення штрафу та пені (частина друга цієї статті Кодексу), уточнює, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (частина четверта статті 231 ГК України).
Щодо застосування наведених положень статті 231 ГК України суд звертається до правової позиції, викладеної у пункті 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18 та у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21: господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.
У зв`язку із викладеним суд доходить висновку, що розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування:
- характером неустойки (договірний або встановлений законом);
- підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано);
- складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових;
- умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків.
У контексті вищевикладеного колегія суддів звертає увагу, що сторонами у п. 7.2 Договору узгоджено, що підрядник несе наступну відповідальність:
- за порушення строків виконання робіт встановлених Договором сплачує замовнику неустойку в розмірі 0,1% від вартості відповідного етапу робіт за кожний календарний день прострочення;
- за прострочення виконання робіт понад 30 календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості відповідного етапу робіт.
Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, що оскільки відповідач мав виконати весь обсяг робіт передбаченим Договором у строк до 12.05.2025, і відповідно з 13.05.2025 є таким, що порушив такий обов`язок, з огляду на передачу всього обсягу передбаченого Договором робіт згідно Акту приймання-передавання виконаних робіт № 5572 від 21.08.2025 за другим етапом робіт на суму 34 711 608,06 грн, а також з врахуванням допущених позивачем помилок у визначенні суми, від розміру якої нараховується неустойка, правомірним є нарахування 3 471 160,81 грн пені та 2 429 812,57 грн штрафу.
Також, згідно з п. 7.3 Договору у разі порушення строку виконання робіт підрядник сплачує замовнику 20% річних за весь час користування чужими коштами нарахованих на суму попередньої оплати і обчислених з дня, коли роботи повинні бути виконані підрядником до дня фактичної здачі робіт чи повернення суми попередньої оплати.
Оскільки на виконання умов Договору позивачем було перераховано суму у розмірі 24 044 6607,60 грн, у тому числі без урахування оплат за 1 етапом, які позивачем не були включені до зазначеної суми, як про це помилково зазначає відповідач, враховуючи період прострочення виконання відповідачем робіт за Договором (13.05.2025-20.08.2025), колегією суддів встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 20% річних на підставі п. 7.3 Договору в розмірі 1 317 512,75 грн.
Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру неустойки, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке. 
В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що відповідачем виконано зобов`язання за Договором до моменту подання позовної заяви, відсутнє погіршення фінансового стану позивача чи ускладнень у здійсненні ним господарської діяльності та відсутні збитки від прострочення відповідачем виконання зобов`язання.
Суд першої інстанції, надаючи правову оцінку клопотанню відповідача, дійшов висновку, що відповідач не довів поважності причин неналежного виконання своїх зобов`язань з урахуванням інтересів обох сторін, наявності виняткових обставин для зменшення пені та штрафу.
Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними, з огляду на таке.
Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки як поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і запереченням інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил ст.86 ГПК на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення, та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст.86 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме ст.551 ЦК та ст.233 ГК, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.
У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд також зазначив, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання).
Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/17.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду від 18.03.2020 у постанові у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
При цьому, суд не зобов`язаний встановлювати всі можливі обставини, які можуть вплинути на зменшення штрафних санкцій; це не входить в предмет доказування у справах про стягнення неустойки. Відповідно до принципу змагальності суд оцінює лише надані сторонами докази і наведені ними аргументи. Суд повинен належним чином мотивувати своє рішення про зменшення неустойки, із зазначенням того, які обставини ним враховані, якими доказами вони підтверджені, які аргументи сторін враховані, а які відхилені. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.07.2021 у справі №916/878/20.
Так, ст. 86 ГПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).
Таким чином, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Колегія суддів вказує на те, що за загальнодоступною інформацією відповідач є активним учасником ринку промислового обладнання та постачальником для критичної інфраструктури, що опосередковано підтримує стійкість країни у військовий час.
Так, зокрема, Компанія спеціалізується на компресорному обладнанні, генераторах та системах охолодження, які необхідні для функціонування промисловості, що своєю чергою працює на оборону України. У 2024 році компанія, наприклад, укладала договори на постачання компресорних блоків.
Відповідач неодноразово фігурував як постачальник для великих державних підприємств, зокрема «Енергоатому», забезпечуючи енергетичну безпеку.
Також судова колегія враховує, що встановлення в договорі процентів за користування чужими грошовими коштами у розділі «Відповідальність сторін» у даному випадку слід вважати по своїй правовій природі саме засобом відповідальності боржника.
Зважаючи на все вищевикладене в сукупності, колегія суддів вважає за можливе зменшити арифметично вірну нараховану судом першої інсатцнії суму пені, штрафу та відсотків за користування коштами попередньої оплати на 90%, у звязку із чим із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення пеня в розмірі 347 116 (триста сорок сім тисяч сто шістнадцять) грн. 08 коп., штраф у розмірі 242 981 (двісті сорок дві тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) грн. 26 коп., 20% річних за користування коштами у розмірі 131 751 (сто тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят одна) грн. 28 коп..
У решті заявленої до стягнення суми пені, штрафу та відсотків за користування коштами попередньої оплати слід відмовити.
29.01.2026 представником Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" подано заяву про ухвалення додаткового рішення. В обґрунтування означеної заяви позивач зазначає про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на користь Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" 350 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
04.02.2026 представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Далгакиран компресор Україна» подано заперечення на заяву про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Таким чином, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тобто стороні надано право подати відповідні докази як до закінчення судових дебатів, так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
Згідно із ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання правничої (адвокатської) допомоги від 02.05.2024, Детальний опис виконаних робіт (наданих адвокатських послуг) по справі та Акт здачі-приймання наданих послуг №1 від 28.01.2026 на суму 350 000,00 грн.
За змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 ГПК України).
Така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.
Законом України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (далі - Закон) встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (ст. 26 Закону).
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частини третьої статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі ст. 30 Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Така правова позиція Верховного Суду викладена, зокрема, в постанові від 16.02.2023 у справі № 916/1106/21.
Суд звертає увагу на те, що надані учасником справи документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному ним розмірі за рахунок іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18 та постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17.
Так, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").
Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Таких висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 18.05.2021 у справі № 918/917/19.
Згідно зі ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
З урахуванням наведеного, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.04.2021 у справі № 910/9243/20.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним та виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Разом із тим, послуги з: вивчення та правовий наліз положень договору, консультації та роз`яснення щодо порядку стягнення неустойки, штрафу та відсотків річних за час користування коштами; опрацювання законодавчих актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вивчення судової практики у аналогічних справах; розробка варіантів та погодження з клієнтом обсягу і стратегії захисту прав та інтересів клієнта, фактично охоплюється послугою із складання позовної заяви. Тобто, на переконання суду, у контексті цих послуг заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим лише в частині складання та подання позовної заяви. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 873/52/22.
У свою чергу, такі послуги як: сканування первинних документів по справі, роздруківка, копіювання; виготовлення, систематизація, групування доказів, додатків, посвідчення відповідності копій документів оригіналам; направлення позовної заяви; інформування клієнта про рух позовної заяви; ознайомлення з ухвалою суду; направлення документів через систему Електронний Суд, як і витрати часу на проїзд, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. 1, 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому такі витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 9901/264/19.
За висновками суду, включення до детального опису таких послуг, як роз`яснення та консультації посадових осіб клієнта з питань наслідків відкриття провадження у справі і обсягу прав клієнта, порядку і строків судового розгляду, порядку, переліку та послідовності вчинення процесуальних дій стороною позивача після відкриття провадження у справі, порядку і способу оскарження рішень суду з процесуальних питань, послідовності та способу виконання ухвали про порушення провадження у справ; ознайомлення з ухвалою, не дає підстав вважати, що заявлені витрати відповідають критерію реальності, з огляду на сумнів щодо їх дійсності та необхідності, і з матеріалів справи не вбачається обставини фактичного надання таких послуг.
Також позивач включає до суми витрат на професійну правничу допомогу підготовку заяви про відшкодування судових витрат.
Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №914/1564/20 та у додаткових постановах від 20.09.2023 у справі №922/838/22, від 14.09.2023 у справі №911/3076/21, від 06.09.2023 у справі №914/131/22, від 30.08.2023 у справі №911/3586/21, від 25.07.2023 у справі №914/4092/21, від 07.02.2023 у справі №922/4022/20, від 23.08.2022 у справі №909/328/18, від 05.07.2022 у справі №910/10507/21, заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Отже, подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові № 910/9714/22 від 02.02.2024.
У свою чергу, з наданого позивачем Акту здачі-приймання наданих послуг № 1 від 28.01.2026 вбачається, що вартість складання позовної заяви - 6 000,00 грн; складання документів по суті справи (відповідь на відзив, додаткові пояснення по справі) - 10 000,00 грн, решта послуг охоплюється гонораром за представництво та участь у судових засіданнях вартістю 334 000,00 грн, які згідно детального опису за виключенням часу на складання позовної заяви (8 год), відповіді на відзив (3 год) та додаткових пояснень (4 год) складають 71,20 год.
При цьому, подані позивачем письмові пояснення зводяться фактично до допущених позивачем описок та помилок у позовній заяві, а відтак не можуть бути визнанні судом як необхідні витрати і такі, що відповідають критеріям, визначеним у ч. 5 ст. 129 ГПК України, в зв`язку з чим не підлягають покладенню на відповідача.
З урахуванням наведеного в сукупності, з огляду на спірні правовідносини, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру з огляду на предмет позову, значення справи для сторін, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що обґрунтованою, розумною, співмірною та пропорційною до предмета спору є сума витрат в розмірі 33 740,77 грн (складання позовної заяви (6 000,00 грн) + відповідь на відзив (4 285,71 грн) + участь у 5 судових засіданнях (23 455,06 грн).
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи в розмірі 33 740,77 грн у відповідності до приписів ст. 129 ГПК України.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено при частковому нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з частковим неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права (ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4 ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 347 116 (триста сорок сім тисяч сто шістнадцять) грн. 08 коп., штрафу у розмірі 242 981 (двісті сорок дві тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) грн. 26 коп., 20% річних за користування коштами у розмірі 131 751 (сто тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят одна) грн. 28 коп.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 9 чт. 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
З огляду на вищевикладену норму колегія суддів покладає судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги на сторону відповідача.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11507/25 - задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/11507/25 - скасувати, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" (04212, м. Київ, вул. Лук`яненка Левка, буд. 9; ідентифікаційний код: 33399780) на користь Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Івана Приходька, 141; ідентифікаційний код: 05756783) пеню в розмірі 347 116 (триста сорок сім тисяч сто шістнадцять) грн. 08 коп., штраф у розмірі 242 981 (двісті сорок дві тисячі дев`ятсот вісімдесят одна) грн. 26 коп., 20% річних за користування коштами у розмірі 131 751 (сто тридцять одна тисяча сімсот п`ятдесят одна) грн. 28 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 86 621 (вісімдесят шість тисяч шістсот двадцять одна) грн 84 коп. 
В іншій частині позову відмовити.».
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна".
4. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Далгакиран компресор Україна" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11507/25 - залишити без задоволення.
5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/11507/25- залишити без змін.
6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
7. Матеріали справи №910/11507/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст складено та підписано 05.05.2026. (у зв`язку із перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відрядженні)

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко 

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім