Справа № 761/47766/19
Провадження № 2/761/97/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді -      Фролової І.В.,
секретаря судового засідання -    Коломійця А.Д.,
районного суду м. Києва цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди. 
У своїй позовній заяві просив суд:
1) Зобов?язати Комунальне підприємство з експлуатації та ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (ідентифікаційний код 31025659) передати новозбудовану по інвестиційним договорам № 185-ф і №186-ф від 21.12.1998 р. квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 по "Акту приймання виконаних будівельних робіт" з оформленням "Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат" згідно проектно-кошторисної документації.
2) Визначити дату державної реєстрації квартири АДРЕСА_2 18.06.2012 р. датою початку відліку терміну позовної давності для вимог, які випливають з неналежної якості робіт за підряд договором на капітальне будівництво житла по інвестиційним договорам № 185-ф і №186-ф від 21.12.1998 р.
3) Стягнути з Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (ідентифікаційний код 31025659) майнову шкоду у розмірі 963644,97 грн.
4) Стягнути з Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (ідентифікаційний код 31025659) моральну шкоду у розмірі 125000 грн.
5) Стягнути з Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" (ідентифікаційний код 31025659) судовий збір у розмірі 11910,2 грн на користь позивача.
Свою позовну заяву обґрунтував тим, що 21 грудня 1998 року між ОСОБА_1 та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» укладено Інвестиційний договір №185-ф зі змінами та доповненнями від 08 червня 1991 року.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 21 грудня 1998 року між ОСОБА_1 та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» укладено Інвестиційний договір №185-ф зі змінами та доповненнями від 08 червня 1991 року.
Відповідно до Інвестиційного договору №185-ф ОСОБА_1 бере участь у фінансуванні будівництва житла, а саме: житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 .
03 березня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕРГАЗ» складено Акт про затоплення приміщень 9-го та 10-го поверхів квартири АДРЕСА_2 , затверджений генеральним директором Черненко Ю.В (далі - Акт від 03 березня 2018 року).
Експертним висновком №7-02-501 від 21 червня 2018 року, складеним комісією Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕРГАЗ» у складі Шот-Четен Н.А., Воронько Є.Г. , Кравцовим О.В. зазначено, що загальна сума заподіяної матеріальної шкоди складає 963 644, 97 грн.
ОСОБА_1 вказує, що Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» було завдано йому шкоди у розмірі 125 00, 00 грн. у зв`язку з позбавленням по-факту його права власності на об?єкти інвестицій; пошкодженням його майна, в тому числі і внаслідок залиття квартири; протиправною поведінкою і ігноруванням його письмових звернень до нього принижувало його честь, гідність і ділову репутацію; змушувало його звертатися з заявами про захист порушених прав, як безпосередньо до нього так і до різних установ, включаючи експертів з обстеження квартири і встановлення заподіяної шкоди; заподіяння членам його сім?ї та близьким його родичам страждань у зв?язку з перешкоджанням у володінні, розпорядженні й користуванні квартирою.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
11 червня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» зазначає, що обов`язок передати позивачу новозбудовану квартиру та надати останньому необхідні документи покладений на ДГО «Житло-Інвест», яке не виконало цей обов`язок.
Відповідач також вказує, що не наділений правом передавати (розпоряджатися) майном, закріпленим за ним на праві господарського відання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 квітня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. 
За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 21 грудня 1998 року між ОСОБА_1 та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» укладено Інвестиційний договір №185-ф зі змінами та доповненнями від 08 червня 1991 року.
Відповідно до Інвестиційного договору №185-ф ОСОБА_1 бере участь у фінансуванні будівництва житла, а саме: житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 .
Згідно з Актом приймання в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта за №333 від 31 грудня 1999 року будівлю по АДРЕСА_4 з прибудовою житлового будинку прийнято в експлуатацію.
Актом Передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське відання Комунальному підприємству «Житло-сервіс» з балансу ЖЕС ДГО «Житло-інвест» на баланс Комунального підприємства з експлуатації житлового фонду «Житло-сервіс» від 16 серпня 2000 року передано житлові будинки, серед яких будинок за адресою АДРЕСА_4 .
03 березня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «МАСТЕРГАЗ» складено Акт про затоплення приміщень 9-го та 10-го поверхів квартири АДРЕСА_2 , затверджений генеральним директором Черненко Ю.В (далі - Акт від 03 березня 2018 року).
Так, в Акті від 03 березня 2018 року) представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕРГАЗ» Воронько Є.В. (інженер монтажного відділу), Шот-Четен Н.А. (керівник проектної групи) та Кравцовим О.В. (слюсар-сантехнік) установлено затоплення приміщень квартири АДРЕСА_5 на 9-му й 10-му поверхах наступного змісту (далі - мовою оригіналу): «1. На 10-му поверсі - в приміщенні N? 28 площею 48 м піднялось паркетне покриття, пошкоджена система опалення, пошкоджено гіпс-картонну обшивку, обойне покриття та малярку стін і стелі; в приміщенні «27 площею 31,9 м пошкоджена система опалення.
2. На 9-му поверсі - в приміщенні №17 площею 55,7 м піднялось і повискакувало паркетне покриття, замокла стеля, зіпсовані гіпс-картонна обшивка, обойне покриття і малярка стелі та стін; в приміщенні N? 15 площею 22,9 м повністю розрушилось паркетне покриття, обвалилось гіпсе картонне покриття стелі, зруйнувалось гіпсе картонне й обойне покриття та малярка стін, знищено електропроводку, пожарну систему, телефонну й комп?ютерну мережі; в приміщенні №16 площею 22 м повністю розсипалось паркетне покриття, обвалилась стеля, включаючи гіпсокартон, утеплювач, елементи металевого каркасу й електросвітильники, зруйновано гіпсе картонне й обойне покриття та малярку всіх стін, включаючи всі телекомунікації; в приміщенні № НОМЕР_1 площею 8,9 м обвалилось гіпс-картонне покриття стелі, зруйновано гіпсе картонне й обойне покриття та малярку стін, перекосилась коробка вхідних дверей.».
Експертним висновком №7-02-501 від 21 червня 2018 року, складеним комісією Товариства з обмеженою відповідальністю «МАСТЕРГАЗ» у складі Шот-Четен Н.А. , Воронько Є.Г. , Кравцовим О.В. зазначено, що залиття приміщень 9-го та 10-го поверхів квартири відбулося з вини Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» і завдало реальних збитків на суму 889 905, 28 грн., у тому числі 71 648, 64 грн., необхідних для виконання ремонтно-відновлюваних робіт з ліквідації пошкоджених приміщень та 177 256, 64 грн., необхідних для відновлення опалювальної системи.
Відповідно до експертного висновку №7-02-501 від 21 червня 2018 року З урахуванням 3-річного строку позовної давності, а також визначення самим Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» нарахувань експлуатаційних витрат за послуги, яких власники квартири не отримували, сумі 1754,89 грн/міс. та збільшення цієї суми на 3% річних і на індекс інфляції, Комунальне підприємство з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» отримав або міг отримати за період з липня 2015 р. по липень 2018 р., включно, доход від користування майном у розмірі 73739,69 грн.
Таким чином, за експертним висновком №7-02-501 від 21 червня 2018 року загальна сума заподіяної матеріальної шкоди складає 963 644, 97 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу.
22 липня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 18 липня 2024 року, в якому судовий експерт Дегтяренко П.В. просить уточнити запитання, поставлені експерту ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року та надати додаткові матеріали для складання висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи. В клопотанні зазначено, що у разі невиконання клопотання протягом 45 днів на адресу суду буде направлене повідомлення про неможливість проведення судової екпертизи.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 січня 2025 року у справі відновлено провадження.
Допитана у якості свідка в судовому засіданні 23 листопада 2021 року бухгалтер Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» ОСОБА_6 зазначила, що укладення договорів не належить до його повноважень, а зміни до технічної документації житлових будівель не вносились. ОСОБА_6 також вказує, що огляд технічних приміщень не належить до її компетенції.
Допитаний у якості свідка в судовому засіданні 28 листопада 2011 року ОСОБА_7 повідомив, що проектну кошторисну документацію отримав, проте дату не згадає.
Допитана у якості свідка в судовому засіданні 16 грудня 2021 року бухгалтер Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» ОСОБА_6 зазначила, що не контролює наявність якості та змін кошторисних характеристик.
ОСОБА_1 вказує, що Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» було завдано йому шкоди у розмірі 125 00, 00 грн. у зв`язку з позбавленням по-факту його права власності на об?єкти інвестицій; пошкодженням його майна, в тому числі і внаслідок залиття квартири; протиправною поведінкою і ігноруванням його письмових звернень до нього принижувало його честь, гідність і ділову репутацію; змушувало його звертатися з заявами про захист порушених прав, як безпосередньо до нього так і до різних установ, включаючи експертів з обстеження квартири і встановлення заподіяної шкоди; заподіяння членам його сім?ї та близьким його родичам страждань у зв?язку з перешкоджанням у володінні, розпорядженні й користуванні квартирою.
Щодо зобов`язання Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» передати позивачу квартиру суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» (в редакції, що діяла станом на дату укладення договору) інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.
Такими цінностями можуть бути: кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери; рухоме та нерухоме майно (будинки, споруди, устаткування та інші матеріальні цінності); майнові права, що випливають з авторського права, досвід та інші інтелектуальні цінності; сукупність технічних, технологічних, комерційних та інших знань, оформлених у вигляді технічної документації, навиків та виробничого досвіду, необхідних для організації того чи іншого виду виробництва, але не запатентованих ("ноу-хау"); права користування землею, водою, ресурсами, будинками, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права; інші цінності.
Між ОСОБА_1 та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» укладений інвестиційний договір №185-ф, до якого угодою від 08.06.1999р. внесені зміни.
Відповідно до п.п.1.1.,1.2 договору №185-ф його предметом є участь позивача у фінансуванні будівництва житла, а саме квартири АДРЕСА_2 .
Згідно із п.п.3.1., 3.2. договору №185-ф організація зобов?язана збудувати об?єкт інвестування у встановлені терміни. Після виконання позивачем умов договорів та введення будинку в експлуатацію, надати йому необхідні документи для послідуючого оформлення об?єкту у власність.
Таким чином, обов`язок передати ОСОБА_1 новозбудовану квартиру та надати останньому необхідні документи покладений на Державну госпрозрахункову організацію «Житло-інвест», яка не виконало цей обов?язок.
Таким чином, посилання позивача на обов?язок відповідача передати йому новозбудовану квартиру та документи, необхідні для оформлення на неї права власності, не підтверджене належними та допустимими доказами, оскільки відповідач, який не є правонаступником ДГО «Житло-Інвест», не брав на себе відповідних зобов`язань.
Актом Передачі житлових будинків, службових приміщень, майна у повне господарське відання Комунальному підприємству «Житло-сервіс» з балансу ЖЕС ДГО «Житло-інвест» на баланс Комунального підприємства з експлуатації житлового фонду «Житло-сервіс» від 16 серпня 2000 року передано житлові будинки, серед яких будинок за адресою АДРЕСА_4 .
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб?єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб?єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. 
З викладеного вбачається, що відповідач у будь-якому випадку не наділений правом передавати (розпоряджатися) майном, закріпленим за ним на праві господарського відання. Тому, вимоги позивача до відповідача про передачу квартири непідтвер.
Щодо відшкодування матеріальної шкоди, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 р. в справі №755/18006/15-ц (провадження N?14-176цс18) міститься висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IУ у страховика не виник обов?язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов?язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону N? 1961-IУ). Уклавши договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов?язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань Комунальним підприємством з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 125 000 грн. задоволенню не підлягає.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що завдання йому моральної шкоди полягає в тому, що з 2008 року Комунальне підприємство з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» систематично заподіювало йому болі у зв?язку з позбавленням по-факту його права власності на об?єкти інвестицій; завдавало йому душевних страждань у зв?язку із пошкодженням його майна, в тому числі і внаслідок залиття квартири; протиправною поведінкою і ігноруванням його письмових звернень до нього принижувало його честь, гідність і ділову репутацію; змушувало його звертатися з заявами про захист порушених прав, як безпосередньо до нього так і до різних установ, включаючи експертів з обстеження квартири і встановлення заподіяної шкоди; доносив йому, членам його сім?ї та близьким його родичам страждань у зв?язку з перешкоджанням у володінні, розпорядженні й користуванні квартирою.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд зауважує, що відшкодування моральної шкоди може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.
При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. 
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.
Сама по собі наявність майнової шкоди або обмеження у володінні об`єктами інвестицій не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про настання тривалих негативних наслідків для психічного стану позивача чи незворотних змін у його життєвому устрої. 
Водночас необхідність залучення експертів для обстеження приміщень та звернення до різних установ є формою реалізації передбаченого законом права на захист, що не становить окремої підстави для відшкодування моральної шкоди, а пов`язані з цим незручності не слугують підставою для компенсації моральної шкоди у заявленому розмірі. 
Крім того, вимоги в частині відшкодування страждань, завданих членам сім`ї та близьким родичам, суперечать положенням статті 23 ЦК України, за якими право на відшкодування моральної шкоди є індивідуальним немайновим правом, що виключає можливість стягнення коштів на користь позивача за емоційний стан третіх осіб. 
Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди. Виходячи з вищевикладеного вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 125 000,00 грн. а тому є власною оцінкою позивача, що не відповідає критеріям розумності та співмірності, у зв`язку з чим позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо судових витрат суд дійшов до наступного висновку.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1190 ЦК України, керуючись ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 55, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» про відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» витрати у зв`язку із розглядом справи у розмірі 12 400, 00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Реквізити учасників справи:
ОСОБА_1 , адреса місця проживання - АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Комунальне підприємство з експлуатації та ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», адреса місцезнаходження - м. Київ, вул. Дніпровська набережна, буд. 25-Б, код ЄДРПОУ 31025659.
Повний текст рішення виготовлений 07 травня 2026 року.

Суддя: