СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Харків Справа №917/977/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича (вх.№2297П від 30.10.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2025 у справі №917/977/25 (м. Полтава, суддя Сірош Д.М., повне рішення складено 06.10.2025),
за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», м. Полтава,
до Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича, м. Горішні Плавні, Полтавська обл., 
про стягнення суми основного боргу, пені, інфляційних та річних, -

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича про стягнення 74 882,13 грн, в т.ч. 64 474,75 грн основного боргу; 167,93 грн пені; 2414,72 грн 3% річних та 7824,73 грн інфляційних втрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідач не в повному обсязі здійснив оплату за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 7076 від 01.11.2022, чим порушив умови господарських зобов`язань, встановлені зазначеним договором та законом. 
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.10.2025 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 64 474,75 грн основного боргу, 167,93 грн пені, 2 414,72 грн 3 % річних, 7 824,73 грн інфляційних втрат та 3 028,00 грн судового збору.
Фізична особа – підприємець Гармаш Євгеній Григорович з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить поновити Фізичній особі – підприємцю Гармаш Євгенію Григоровичу строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 06 жовтня 2025 року по справі №917/977/25 та відкрити апеляційне провадження по справі; рішення Господарського суду Полтавської області, що було ухвалено 06 жовтня 2025 року по справі №917/977/25 скасувати повністю; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича про стягнення 74882,13 грн, з яких 64474,75 грн основного боргу, 167,93 грн пеня, 7824,69 грн інфляційні втрати, 2414,72 грн 3% річних відмовити повністю.
В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає про таке:
- Господарський суд Полтавської області в рішенні від 20.05.2025 року не повністю дослідив фактичні обставини справи, неправильно визначився з характером спірних правовідносин, неправильно застосував закон, який підлягає застосуванню, зокрема Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», у зв?язку з чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню;
- скаржник є власником нежитлового приміщення (вбудований магазин з продажу мотозапчастин) за адресою: вулиця Театральна, будинок 31/20. Дане нежитлове приміщення не оснащене приладами опалення. З 2012 року скаржник не користується та відповідно не сплачує за таку послугу. В 2022 році змінився постачальник послуги з постачання теплової енергії, яким було визначено позивача. 3 листопада 2022 року і по 2025 рік позивач не звертався до апелянта з будь-якими вимогами чи претензіями щодо користування послугою, що ним надається. Нежитлове приміщення скаржника не було оглянуто або обстежене працівниками позивача з приводу користування чи не користування послугою з постачання теплової енергії. Тобто, до часу звернення позивача до господарського суду з вимогою про стягнення заборгованості, не користуючись такою послугою (приміщення обігрівається електроприладами), апелянт вказує, що не знав про існування якихось матеріальних претензій з боку позивача;
- посилаючись на приписи Цивільного кодексу України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про теплопостачання» скаржник вказує, що в порушення всіх цих норм права, позивач не звертався з пропозицією укладання договору, не повідомляв про початок надання послуги, не повідомляв про існування «заборгованості»;
- позивач не проводив технічного обстеження приміщення, де ніби надається послуга з постачання теплової енергії. Лише в 2025 році позивач звернувся до суду за примусовим стягненням суми заборгованості, надавши докази існування заборгованості - лише внутрішні розрахунки. Таким чином, апелянт вважає, що позивач не надав доказів фактичного споживання теплової енергії, в матеріалах справи є лише рахунки на оплату, які не можуть слугувати доказами норм споживання теплової енергії;
- порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг встановлений «Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за Nє 315 від 22 листопада 2018 року. Цією Методикою встановлюється поняття «опалюване приміщення», згідно з яким це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідно до п. 9 цієї Методики, у разі, якщо окреме приміщення будівлі/будинку, яке є самостійним об?єктом нерухомого майна, має окремий інженерний ввід зовнішньої інженерної мережі або окреме відгалуження перед вузлом комерційного обліку та не оснащене вузлом обліку комунальної послуги, то при наданні цьому приміщенню послуги з постачання теплової енергії, обсяг спожитої цим приміщенням теплової енергії визначається як різниця між фактичним обсягом спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді (розраховується відповідно до формули 11 цієї Методики) та показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії у будівлі/будинку. Визначений таким чином обсяг споживання теплової енергії не враховується до показань вузла комерційного обліку та не приймає участь в загальному розподілі комунальної послуги у будівлі/будинку. Якщо у будівлі/будинку є декілька зазначених приміщень, то така різниця розподіляється на ці приміщення пропорційно до їх загальних/опалювальних площ/об?ємів. Проте, позивач не надає доказів забезпечення нормативної температури повітря та не враховує, що приміщення скаржника не має взагалі інженерного вводу зовнішньої інженерної мережі. Фактично позивач взяв показання комерційного приладу обліку теплової енергії, що спожита всім будинком та розподілив на кожного власника приміщень, відповідно до площі такого приміщення, обов`язок сплатити за теплову енергію без врахування чи опалюється приміщення, чи підтримується в приміщенні нормативний температурний режим, чи обладнане приміщення відповідними інженерними комунікаціями;
- скаржник стверджує, що не отримував від позивача копію позовної заяви, не отримував додатків до позовної заяви, через що був позбавлений можливості висловити свої заперечення на позовну заяву ще до моменту розгляду справи в суді першої інстанції. Крім того, не отримував ухвалу суду про відкриття провадження, фактично не був проінформований по факт відкриття судового провадження, через що був позбавлений можливістю користуватись правами, встановлені господарським процесуальним законодавством для відповідачів. Рішення Господарського суду Полтавської області по справі №917/977/25 було прийнято 06 жовтня 2025 року, повний текст рішення було виготовлено 09 жовтня 2025 року. Справа розглядалась без виклику сторін. В день проголошення, в день виготовлення повного тексту, рішення суду апелянту видано не було, а було відправлене на адресу реєстрації поштою («УКРПОШТА»).
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2025 для розгляду справи № 917/977/25 визначено наступний склад суду: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2025 апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича (вх.№2297П від 30.10.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2025 у справі №917/977/25 залишено без руху з підстав відсутності належних доказів направлення копії апеляційної скарги з додатками позивачу.
В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№13530 від 24.11.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2025. Зокрема, апелянтом надано належні докази направлення копії апеляційної скарги з додатками позивачу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича (вх.№2297П від 30.10.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2025 у справі №917/977/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/977/25.
Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідачу ухвалу про відкриття апеляційного провадження була направлена засобами поштового зв`язку. На адресу Східного апеляційного господарського суду повернулось зворотне поштове повідомлення, згідно якого ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження було вручено апелянту 09.12.2025 особисто.
З огляду на викладене, судом вжито всіх належних заходів з повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи в порядку письмового провадження.
Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.
15.12.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшла справа №917/977/25 в 1 томі (вх.№ 14418).
Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як встановлено місцевим господарським судом, основним напрямком діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (надалі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», позивач) є забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та приготування гарячої води житлового фонду, комунально - побутових та інших об`єктів на території м. Полтави, м. Кременчука, м. Решетилівки, смт Машівки, смт Котельва Полтавської області.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово - комунальних послуг, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-УІІІ).
Відповідно до статті 6 Закону № 2189-VIII учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні, колективні), управитель та виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.
Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.
Отже, в розумінні пунктів 3, 4 частини 2 статті 6 Закону № 2189-УІІІ Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води.
Основним напрямком господарської діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є надання послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води споживачам категорії населення, які, відповідно до норм вказаного вище Закону, віднесені до комунальних. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42480491 від 12.05.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – відповідач) є власником нежитлового приміщення – (вбудований магазин з продаж мотозапчастин) за адресою: АДРЕСА_1 площею 45,2 кв. м, має підключення від внутрішньо-будинкової системи опалення житлового будинку № 31/20 по вулиці Театральна (Воровського), будинок 31/20, який не оснащено вузлом комерційного обліку теплової енергії (ВКО/ТЕ). 
Правовідносини між позивачем та відповідачем/споживачем регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», «Про теплопостачання» та Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 і регламентовані Типовим індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії. 
Згідно із статтею 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (частина 1 стаття 10 Закону України Про житлово-комунальні послуги). 
Частинами першою та другою статті 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). 
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022) затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. 
Пунктом 13 вказаної Постанови визначено, що надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України Про житлово-комунальні послуги) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Форма індивідуального договору про надання комунальної послуги, затверджена постановами Кабінету Міністрів України № 1022, 1023 від 08.09.2021. 
01 грудня 2021 року Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» як виконавцем послуг з постачання теплової енергії, на офіційному вебсайті підприємства ttp://te.pl.ua/spozhivacham/naselennyu/dogovr-pro-nadannya-poslug/ проінформовано споживачів про можливість обрання моделей договірних відносин та опубліковано публічний договір приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії та публічний договір приєднання про надання послуги з постачання гарячої води.
Відповідно до пункту 2 вказаних договорів вони є публічними договорами приєднання, які набирають чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/. 
Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги (п. 4 договорів). 
Зважаючи, що фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, факт отримання послуги, так як приміщення відповідача підключене до внутрішньо-будинкової системи опалення послуги, так як приміщення відповідача підключене до внутрішньо-будинкової системи опалення багатоквартирного житлового будинку, враховуючи обставини відсутності рішення співвласників багатоквартирного житлового будинку за адресою: місто Кременчук, вулиця Театральна (Воровського), будинок 31/20 вибір моделі договірних відносин протягом 30-денного строку з моменту опублікування відповідачем відповідного до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання, взаємовідносин між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ФОП Гармаш Євгенія Григоровича врегульовано індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання, і опублікований на офіційному сайті підприємства, якому присвоєно № 4606.
Отже, починаючи з листопада 2022 року позивач надає послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення відповідачу.
Інформація щодо обсягів теплової енергії, спожитої на опалення нежитлових приміщень ФОП Гармаш Євгенія Григоровича та відповідні пояснення про проведення нарахування на прикладі одного місяця додаються до позовної заяви. 
Щодо тарифів на послугу з постачання теплової енергії, які діяли протягом спірного періоду, то їх встановлення здійснювалося уповноваженими органами на підставі рішень Полтавської обласної ради, які встановлювалися відповідно до Постанови КМУ від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги».
Згідно з наданого розрахунку заборгованості, нарахування проведено за двоставковими тарифами на послугу з постачання теплової енергії. 
Так, протягом спірного періоду діяли наступні тарифи, встановлені рішеннями Полтавської обласної ради, зокрема:
- № 477 від 30 вересня 2022 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго»;
- № 669 від 28 липня 2023 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»;
- № 687 від 26 вересня 2023 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»;
- № 854 від 30 серпня 2024 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
Інформація про тарифи є загальнодоступною та перебуває у вільному цілодобовому доступі на сайті Полтавської обласної ради https://oblrada-pl.gov.ua/ та на сайті ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» http://te.pl.ua/ в розділі «ТАРИФИ», далі «Тарифи для потреб інших споживачів» (за посиланням http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potrebnshih-spozhivachv/).
Частиною 1 статті 9 Закону № 2189-VIII встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово - комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Умовами пункту 11 договору № 4606 передбачено, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.
Відповідно до пунктів 30 - 34 договору № 4606, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 No 830 (Офіційний вісник України, 2019, No 71, ст. 2507), у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 No 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya- potreb-nshih-spozhivachv/.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) ( пункт 30).
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya-potreb-nshih-spozhivachv/.
У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на своєму офіційному сайті.
У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.
Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.
Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів.
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Протягом періоду 01.11.2022 по 31.01.2025 на адресу реєстрації ФОП Гармаш Євгенія Григоровича направлялися рахунки на оплату. 
Проте, на твердження позивача, відповідач здійснив часткову оплату спожитої послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 31.12.2025, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за надані послуги в сумі 64 474,75 грн, що і стало підставою для звернення до Господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 74 882,13 грн, в т.ч. 64 474,75 грн основного боргу; 167,93 грн пені; 2414,72 грн 3% річних та 7824,73 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.10.2025 у справі №917/977/25 позов задоволено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існували договірні правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води, відповідач приєднався до індивідуальних договорів.
Суд встановив, що вимога щодо стягнення з відповідача 64 474,75 грн заборгованості підтверджена матеріалами справа, відповідачем не спростована, тому підлягає задоволенню.
Оскільки відповідач не довів належного виконання грошового зобов`язання суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 167,93 грн, 3 ріяних у сумі 2414,72 грн, інфляційних втрат у сумі 7824,73. Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав його арифметично правильним і задовольнив позов повністю.
Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Одним з доводів апеляційної скарги є неповідомлення (неналежне повідомлення) господарським судом відповідача про розгляд даної справи, внаслідок чого скаржник, за його твердженням, не отримував копії позовної заяви з додатками та ухвали про відкриття провадження, що позбавило його можливості подати відзив і реалізувати свої процесуальні права в суді першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що зазначена справа є малозначною в силу вимог п.1 ч.5 ст.12 ГПК України та розглядалася судом першої інстанції в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи.
За змістом ч.3 ст. 2 ГПК України одним з основних засад господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх часників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін, що забезпечує рівну можливість сторін реалізовувати свої процесуальні права.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 250 ГПК України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Можливість реалізувати свої процесуальні права в зазначеному провадженні, що передбачені в ст. ст. 165, 167, 169 ГПК України, у Відповідача виникає у встановлені строки, які пов`язані з отриманням ним копії ухвали про відкриття провадження у справі, згідно з вимогами ч. 4 ст. 250, ч. 1 ст. 251, ч. ч. 3,7 ст. 252 ГПК України.
Відповідно до частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали суду першої інстанції від 26.05.2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі була надіслана на адресу 39600, Полтваська область, місто Кременчук, проспект Героїв Дніпра, 34, кв. 43.
Проте, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань офіційною юридичної адресою відпоповідача є  АДРЕСА_2 .
В матеріалах справи з моменту відкриття провадження у справі до моменту винесення рішення по суті спору відсутні беззаперечні докази обізнаності відповідача про існування даного спору в господарському суді.
Враховуючи вищезазначене, на момент прийняття рішення по суті суд мав відомості щодо неналежного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та неможливості останнім реалізувати свої процесуальні права.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України(далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ Гурепка проти України №2 наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що в межах даної справи не було дотримано вимог господарського процесуального законодавства щодо належного повідомлення учасника справи – відповідача про відкриття провадження у справі, не забезпечено останньому можливості реалізувати надані законом права, що згідно з пунктом 3 частини 3 статті 277 ГПК Україниє обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки Відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Отже, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав зазначених у п. 3 ч. 3 ст. 277 ГПК України, з ухваленням нового рішення.
Розглядаючи позовні вимоги по суті з дотриманням процесуальних прав обох сторін, судова колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на наступне.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ст. 630 ЦК України).
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Статтею 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Як вже було зазначено вище, основним напрямком діяльності Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та приготування гарячої води житлового фонду, комунально-побутових та інших об`єктів на території м. Полтави, м. Кременчука, м. Решетилівки, смт. Машівки, смт. Котельва Полтавської області.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) укладається договір про надання комунальних послуг, а саме: 1) індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, що укладається кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно, за умови що співвласники прийняли рішення про вибір відповідної моделі організації договірних відносин та дійшли згоди з виконавцем комунальної послуги щодо розміру плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку; 2) колективний договір, що укладається від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою; 3) договір про надання комунальних послуг з колективним споживачем, що укладається з об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У межах одного багатоквартирного будинку дозволяється обрання різних моделей організації договірних відносин за різними видами комунальних послуг.
Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком можуть прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії і послуг з постачання та розподілу природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону та укласти з виконавцями комунальних послуг письмові договори про надання відповідних комунальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено «Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуги з постачання теплової енергії» (далі - Правила), які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.
Відповідно до п. 13 Правил надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку). Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни. Споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.
Отримання послуги з постачання теплової енергії до житлового будинку по вул. Театральній (Воровського, 31/20) у м. Кременчуці, в якому знаходяться нежитлове приміщення відповідача, підтверджується актами підключення до системи теплопостання, актами перевірки системи теплопостачання у зв`язку із закінченням опалювального періоду та початком опалювального періоду.
Отже, індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та ФОП Гармашем Євгенієм Григоровичем є укладеним та є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією про укладення договору.
Доказів того, що зазначений будинок не було приєднано або від`єднано від централізованої системи теплопостачання теплової енергії або нежитлове приміщення, яке належить відповідачу, було обладнано індивідуальною системою опалення матеріали справи не містять.
Судова колегія враховує, що відповідно до вимог Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 №169, який набрав чинності 17.09.2019, належним доказом відключення/відокремлення приміщень споживача від системи централізованого опалення та постачання гарячої води є акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води встановленої форми.
Відповідачем не надано актів відключення/відокремлення його приміщень від системи централізованого опалення та системи централізованого постачання гарячої води; жодних документів, проектно - технічних рішень чи погоджень про відокремлення/відключення своїх приміщень від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води у вказаному житловому будинку, які підтверджували б наявність у його приміщеннях окремої системи опалення, та надавали б йому право не користуватися комунальними послугами з централізованого теплопостачання, гарячої води і обслуговування, а тому бути звільненим від сплати за користування відповідними комунальними послугами, матеріли справи не містять.
Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав, та згідно з п. 1 ч. 1 ст. 6 цього Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.
Згідно зі ст. 382 ЦК України та статтями 4, 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Отже всі власники нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі, зокрема відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення власників приміщень від такої участі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.
Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.
З огляду на викладене, обов`язок по оплаті послуг опалення, зокрема і місць загального користування покладається на усіх мешканців будинку.
Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 317/1636/16-ц.
Стосовно обґрунтованості обсягу та вартості наданих позивачем відповідачу послуг, колегія суддів зазначає про таке.
Умовами пункту 11 Індивідуального договору передбачено, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 №315.
У разі коли будинок на дату укладення цього договору не обладнаний вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обліку обсяг споживання послуги у будинку визначається відповідно до Методики розподілу (пункт 12 Індивідуального договору).
Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.12.2018 за №1502/32954 (далі - Методика № 315).
Методика №315 встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Необхідність застосування цієї Методики визначено і умовами індивідуального договору та приписами ст.629 Цивільного кодексу України, враховуючи позицію позивача про ускладненість такого договору внаслідок акцептування його умов фактом споживання тепла відповідачем.
Отже, всі розрахунки щодо споживання теплової енергії мають проводитися у відповідності до Методики №315, яка є обов`язковою для позивача при проведені нарахувань та перерахунків.
Відповідно до пункту 1 розділу III Методики №315 загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у розрахунковому періоді (Qоп буд) визначається, зокрема, розрахунковим методом у разі відсутності вузла комерційного обліку за нормою споживання теплової енергії у будівлі/будинку. Такий обсяг споживання теплової енергії у будівлі/будинку підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря у відповідності до формул 10, 11 цього розділу.
Нормативне теплове навантаження (Q буд.норм) будівлі/будинку розраховується за формулою: Q буд.норм = Qmax*(t вн.норм - t сер.оп.пер)/(t вн.норм - t min.оп.пер).
Qmax — максимальне теплове навантаження будівлі/будинку (яке зазначається у договорі), Гкал/год;
tвн.норм — нормативна внутрішня температура для житлового приміщення, яка приймається згідно з пунктом 1 розділу VIII цієї Методики, °C — при розрахунках для житлових будинків; нормативна внутрішня температура для нежитлового приміщення, яка приймається згідно з державними будівельними нормами, °C — при розрахунках для інших будівель;
tсер.оп.пер — середня температура зовнішнього повітря у опалювальному періоді (період із середньодобовою температурою повітря ? 8 °C) для відповідного населеного пункту, яка приймається згідно з ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія», °C;
tmin.оп.пер — температура зовнішнього повітря холодного періоду (найхолодніша п`ятиденка забезпеченістю 0,92) для відповідного населеного пункту, яка приймається згідно з ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія», °C.
Фактичний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді розраховується за формулою: Q оп буд = К відкл * Q буд.норм * m опал.розр* (t вн.норм - t сер.оп.пер)/(t вн.норм - t min.оп.пер).
kвідкл — коефіцієнт, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку;
Qбуд.норм — нормативне теплове навантаження будинку, Гкал/год;
mопал.розр — фактична кількість годин надання послуги з постачання теплової енергії у розрахунковому періоді, год;
tвн.норм — нормативна внутрішня температура для житлового приміщення (згідно з пунктом 1 розділу VIII Методики) або для нежитлового приміщення (згідно з державними будівельними нормами), °C;
tфакт — середня місячна фактична температура зовнішнього повітря в розрахунковому періоді за даними Українського гідрометеорологічного центру ДСНС України, °C;
tнорм — середня місячна температура зовнішнього повітря у розрахунковому періоді для відповідного населеного пункту згідно з ДСТУ-Н Б В.1.1-27:2010 «Будівельна кліматологія», °C.
В свою чергу, відповідно до пункту 5 Розділу III Методики №315 розподілений обсяг для i-го опалюваного приміщення, не оснащеного приладом розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулою (13) 

де: Q — фактичний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді, Гкал;
Sпр.i — площа i-го опалюваного приміщення, не оснащеного приладами розподільного обліку теплової енергії, мІ;
Уi Sпр.i — загальна опалювальна площа i-их опалюваних приміщень у будівлі/будинку, не оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії, які є самостійними об`єктами нерухомого майна або об`єктами нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано, мІ.
Для будівлі/будинку, у якій/якому є приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення, обсяг розподіленої теплової енергії на опалення i-го опалюваного приміщення, не оснащеного приладами розподільного обліку теплової енергії, розраховується з урахуванням вимог розділів VII, VIII цієї Методики за формулою (14). 
де:
Q — фактичний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії у розрахунковому періоді, Гкал;
Qзбп — обсяг спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку у розрахунковому періоді, Гкал;
Qінд/транзит — сумарний обсяг спожитої теплової енергії у розрахунковому періоді на опалення приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, через які прокладені транзитні трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення, Гкал;
Sпр.i — площа i-го опалюваного приміщення, не оснащеного приладами розподільного обліку теплової енергії, мІ;
Уi Sпр.i — загальна опалювальна площа i-их опалюваних приміщень у будівлі/будинку, не оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії, які є самостійними об`єктами нерухомого майна або об`єктами нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано, мІ;
Sзаг — площа усіх опалювальних приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та/або окремі приміщення з транзитними мережами опалення), окрім МЗК та допоміжних приміщень, мІ.
Системний аналіз наведених приписів методики, які регулюють, відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг та їх оплати, дає підстави для висновку, що оплата за житлово-комунальні послуги здійснюється виключно на договірних засадах, які відповідають типовому договору і не можуть містити інших оплачуваних додаткових умов.
Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок з урахуванням вищезазначених вимог законодавства, колегія суддів констатує, що він виконаний із порушенням застосування Методики №315.
Колегія суддів зауважує, що за відсутності вузла комерційного обліку теплової енергії, визначення загального обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень у розрахунковому періоді (Q оп буд) є первинним і обов`язковим етапом нарахування. Відповідно до пункту 1 розділу III Методики №315, цей обсяг визначається виключно розрахунковим методом за нормою споживання теплової енергії у будівлі/будинку та підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря у відповідності до формул 10, 11 цього розділу. Проте, як убачається з наданого тексту розрахунку, позивач взагалі не застосовував формули №10 та №11 для визначення показника (Q оп буд) не відобразив у математичних викладеннях значень фактичної кількості годин постачання теплової енергії (mопал.розр) та фактичної середньомісячної температури зовнішнього повітря (tсер.оп.пер), а натомість оперував уже готовою сталою величиною, що зазначена в таблиці «Інформація щодо обсягів теплової енергії, відпущеної на потреби опалення приміщення».
З огляду на викладене, оскільки позивачем не доведено дотримання встановленого розділом III Методики №315 порядку визначення первинного загальнобудинкового обсягу теплової енергії (Qоп.буд) із обов`язковим щомісячним температурним коригуванням, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути прийнятий судом як належний та достовірний доказ. За таких обставин, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та доведенню не підлягають.
Щодо нарахованого обсягу теплової енергії на загальнобудинкові потреби, який позивач визначив у розмірі 25% від загального обсягу споживання будівлі Q оп буд * 0,25 = Q оп буд, з.п.б. колегія суддів зазначає про таке.
Саме по собі застосування зазначеного відсоткового значення (25%) є обґрунтованим, оскільки воно відповідає нормативно визначеним критеріям розподілу, встановленим Методикою №315 для цієї категорії будівель. Разом з тим, будь-який відсотковий показник є похідною величиною і безпосередньо залежить від базового значення, до якого він застосовується.
Оскільки у даній справі базовий показник загального обсягу спожитої у будівлі теплової енергії (Qоп.буд) визнано судом недоведеним через невиконання позивачем обов`язкового щомісячного коригування за фактичною температурою зовнішнього повітря та кількістю годин надання послуги, то і весь подальший математичний розподіл втрачає правове та арифметичне підґрунтя. Недоведеність первинного загальнобудинкового обсягу автоматично робить некоректним і похідний від нього обсяг на загальнобудинкові потреби.
За наведених обставин, покладення на відповідача обов`язку сплатити за частину загальнобудинкових потреб за наявності недоведеного базового обсягу споживання всієї будівлі є безпідставним, а наданий позивачем розрахунок у цій частині підлягає відхиленню.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на абонентське обслуговування.
Відповідно до пункту 30 індивідуального договору № 4606 споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 No 830 (Офіційний вісник України, 2019, No 71, ст. 2507), у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 No 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/tarifi/tarifi-dlya- potreb-nshih-spozhivachv/.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року) ( пункт 30).
Відповідно до пункту 32 індивідуального договору № 4606 розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця.
Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно.
Згідно з п.11 ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
При цьому плата за абонентське обслуговування визначається відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг" із змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 928.
Згідно наданого позивачем розрахунку розмір щомісячної абонентської плати визначається шляхом множення теплового навантаження ( кал/год) на умовно-постійну частину двоставкового тарифу на теплову енергію (грн/Г кал/год) за формулою:
Ц= Qmax * Туп, 
де Qmax - максимальне розрахункове теплове навантаження на опалення нежитлового приміщення, Гкал/год;
Туп - умовно-постійна частина двоставкового тарифу на теплову енергію, грн/Г кал/год.
Отже, розмір нарахувань за умовно-постійною частиною двоставкового тарифу для нежитлового приміщення Фізичної особи-підприємця Гармаша Євгенія Григоровича становить:
- з 11.2022 0,003390 Гкал/год * 146 257,50 грн без ПДВ /Г кал/год;
- з 10.20230,003390 Гкал/год * 172 422,65 грн без ПДВ /Гкал/год;
- з 10.2024 0,003390 Гкал/год * 183 906,15 грн без ПДВ /Гкал/год;
Колегія суддів зауважує, що наданий позивачем розрахунок не може бути визнаний належним та достатнім доказом обґрунтованості заявлених до стягнення сум, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження величини максимального розрахункового теплового навантаження (Qmax) нежитлового приміщення відповідача у розмірі 0,003390 Гкал/год, яка є базовим показником для визначення умовно-постійної частини двоставкового тарифу за наведеною формулою.
Матеріали справи не містять проектної, технічної, чи іншої документації, з якої можливо було б встановити порядок визначення зазначеного показника, його розмір та належність саме до спірного об`єкта нерухомості. За відсутності документального підтвердження величини Qmax суд позбавлений можливості перевірити правильність здійснених позивачем нарахувань та достовірність наведеного розрахунку.
Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами одну з основних складових формули, за якою здійснено нарахування умовно-постійної частини двоставкового тарифу, у зв`язку з чим заявлені до стягнення суми не можуть вважатися належним чином обґрунтованими.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції встановлено недоведеність нарахування основної заборгованості, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а вимоги позивача щодо стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат та пені задоволенню не підлягають.
Відносно інших аргументів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони жодним чином не впливають на висновок суду про недоведеність суми основного зобов`язання як підставу відмови у позові, тому не вимагають детального аналізу суду.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у позові в повному обсязі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст.ст.123, 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги, витрати апелянта за подання до суду апеляційної скарги покладаються на позивача.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. 
За змістом пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Крім того, 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 02.08.2026 (Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 28.04.2026 №4857-ІХ).
Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини введення в Україні воєнного стану, поточну ситуацію що склалася в місті Харкові та Харківській області, з огляду на об`єктивні причини неможливості проведення судового засідання у строк встановлений в частині 2 статті 221 ГПК України, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду, а також з метою реалізації учасниками справи процесуальних прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, суд застосував принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини. 
Керуючись статтями 129, 233, 269, 276, п.4 ч.1, п.3 ч.3 ст. 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича задовольнити.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 06.10.2025 у справі №917/977/25 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Польська, 2А, код ЄДРПОУ 03338030) на користь Фізичної особи – підприємця Гармаша Євгенія Григоровича, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (опалювальний об`єкт: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4542,00 грн.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 01.07.2026.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов 

Суддя В.С. Хачатрян