Справа № 760/9291/19 
Категорія 56 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)

26 листопада 2020 року місто Київ 

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді -Ларіонової Н. М. ,
за участю секретаря судового засідання - Волошиній А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
В березні 2019 р. позивач МТСБУ звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму завданої майнової шкоди у розмірі 4 620,0 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.10.2017 р. в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля Dacia Logan д.з.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль Dacia Logan д.з.н. НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень. Згідно з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 14.12.2017 р., особою винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є водій ОСОБА_1 . Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 4 020,0 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 27.12.2017 р. та звіту № 47/11/17 від 21.11.2017 р. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 903341 від 30.03.2018 р. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 600,0 грн. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 902962 від 21.03.2018 р. Таким чином, загальний розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди становить 4 620,0 грн. 05.10.2018 р. з метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено вимогу про відшкодування шкоди, однак вона повернулась за закінченням терміну зберігання.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10.05.2019 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.
Провадження у справі відкрито ухвалою 19.07.2019 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Провадження у справі відкрито ухвалою 25.11.2019 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, позовній заяві міститься заява, в якому просить розглянути за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. 
Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.
Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 30.10.2017 р. в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля Dacia Logan д.з.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . 
В результаті ДТП автомобіль Dacia Logan д.з.н. НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень. 
Згідно з постановою Оболонського районного суду міста Києва від 14.12.2017 р., особою винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є водій ОСОБА_1 . 
Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 4 020,0 грн. 
Як вбачається, виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 27.12.2017 р. та звіту № 47/11/17 від 21.11.2017 р., що підтверджується платіжним дорученням № 903341 від 30.03.2018 р. 
Крім того, з метою встановлення розміру заподіяння шкоди, МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складає 600,0 грн, що виплати підтверджується платіжним дорученням № 902962 від 21.03.2018 р. 
Таким чином, загальний розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди становить 4 620,0 грн. 05.10.2018 р. з метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено вимогу про відшкодування шкоди, однак вона повернулась за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до пункту 2.1. статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. 
Частиною 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно із нормами п. 33.3 ст. 33 Закону України "Про "обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статгею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Відповідно до п. 37.1.3 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо цс призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Згідно із п. 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 145/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24.11.2003 р. за № 1074/8395 (далі - Методика) якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.
Обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на Страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. 
Аналогічна думка суддів Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. 
Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. 
Таким чином, саме визначений вказаним висновком розмір майнової шкоди відповідає вимогам ст. 22 ЦК України та Методики і саме його слід брати до уваги при вирішенні спору. 
Однак, позивач не надав жодного документального підтвердження розміру збитку нанесеного саме відповідачем (висновок експерта), не було надано калькуляцію розрахунку нанесеної шкоди, що не дає можливості з`ясувати яким чином формувалася вартість матеріального збитку, також не наданий документ про понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, а саме підтвердження факту оплати проведеного ремонту. 
Крім того, позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження нанесення його транспортному засобу шкоди відповідачем. 
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове, відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
В постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування) коефіцієнта фізичного зносу)та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищення або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, суд проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши 
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачами при подачі позову судовий збір.
На підставі викладеного, ст.ст.22, 993, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст. ст. 6, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 20, 27 Закону України «Про страхування», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 280-283, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження за адресою: 02154, м. Київ, вул. Русанівський бульвар, буд. 8; код ЄДРПОУ 21647131) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - в матеріалах справи відсутній) про відшкодування завданої майнової шкоди - відмовити в повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя 	Н. М. Ларіонова