ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
13.05.2026	Справа № 910/159/26	

За позовом	Фізичної особи - підприємця Михайлюк Оксани Олегівни	
до	Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк»	
про	визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення 173 256,83 грн.,	
Суддя Босий В.П.
секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.
Представники учасників справи:
від позивача:	Яцків О.М.;	
від відповідача:	Жарський І.Р.	

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Михайлюк Оксана Олегівна (далі - ФОП Михайлюк О.О.) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення 173 256,83 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2026 позов задоволено повністю, визнано протиправними дії Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» щодо нарахування Фізичній особі-підприємцю Михайлюк Оксані Олегівні штрафів на підставі Кредитного договору №3160821665-КД-2 від 18.04.2025 на загальну суму 316 100,00 грн., зобов`язано скасувати нараховані штрафи, стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь Фізичної особи-підприємця Михайлюк Оксани Олегівни безпідставно списані кошти у розмірі 173 256,83 грн. та судовий збір у розмірі 3 792,00 грн. Також, стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в дохід Державного бюджету України 1 (одну) грн. 20 коп. судового збору.
20.04.2026 до Господарського суду міста Києва від ФОП Михайлюк О.О. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн.
21.04.2026 до Господарського суду міста Києва від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли заперечення, відповідно до яких відповідач заперечує проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з огляду на відсутність у позивача поважних причин неможливості подачі доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат, до закінчення судових дебатів. Крім того, вказує на те, що доказів понесення витрат на правничу допомогу не існувало до судових дебатів, а тому вони не можуть бути прийняті до розгляду. Також, відповідач стверджує про завищений розмір заявлених витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 судове засідання призначено на 13.05.2026.
Представник позивача в судове засідання з`явилася, підтримала подану заяву та просила задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, заперечив щодо задоволення заяви з підстав наведених у письмових запереченнях, які надійшли до суду 21.04.2026.
Згідно із ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд відзначає, що позивачем заявлено про подання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
В обґрунтування заявлених судових витрат позивач посилається на наступні докази: договір про надання професійної правничої допомоги б/н від 11.08.2025, акт приймання-передачі послуг 17.04.2026 та платіжну інструкцію №328 від 20.04.2026. 
Судом встановлено, що між адвокатом Мороз Оксаною Михайлівною, яка відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 змінила прізвище на Яцків, (адвокат) та ФОП Михайлюк О.О. (клієнт) було укладено договір про надання професійної правничої допомоги б/н від 11.08.2025 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого адвокат зобов`язується надавати клієнту професійну правничу допомогу під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, проваджень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, пов`язаних з діяльністю клієнта.
Згідно із п. 4.1- 4.5 Договору представництво та захист прав та законних інтересів клієнта, а також надання йому необхідної професійної правничої допомоги під час цивільного, господарського, адміністративного та кримінального провадження, проваджень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, пов`язаних з діяльністю клієнта, відповідно до умов цього Договору, здійснюється на платній основі. Остаточна сума даного договору буде визначена сторонами на підставі погоджених та підписаних Актів приймання-передачі наданих послуг, враховуючи складність справи, фактично витрачений час, винагороду за досягнення бажаного результату та інші істотні обставини. Оплата за надані послуги здійснюється на підставі актів приймання-передачі наданих послуг. Клієнт перераховує адвокату кошти згідно суми, обумовленої в акті приймання-передачі наданих послуг. Додаткові витрати, понесені адвокатом, у зв`язку із виконанням зобов`язань за цим договором, відшкодовуються клієнтом додатково. Розрахунок за цим договором проводиться шляхом оплати коштів на поточний рахунок адвоката протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.
17.04.2026 між сторонами Договору укладено акт приймання-передачі послуг, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт отримав професійну правничу допомогу по здійсненню представництва, інших видів правничої допомоги у господарській справі №910/159/26 за позовом Фізичної особи-підприємця Михайлюк Оксани Олегівни до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення 173 256,83 грн., а саме: складання та подання позовної заяви вартістю 22 000,00 грн., складання та подання відповіді на відзив - 8 000,00 грн. та участь адвоката у судових засіданнях суду першої інстанції - 5 000,00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції №328 від 20.04.2026 зазначені у вказаному акті приймання-передачі послуги були повністю оплачені позивачем.
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - «Закон») договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).
Згідно із статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Вказану правову позицію викладено у постанові від 17.09.2019 Верховного Суду по справі №910/4515/18.
Згідно з ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»). 
У п. 26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Водночас, відповідно до частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Слід зазначити, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Доводи відповідача, викладені в його запереченнях стосовно витрат позивача на правову допомогу, щодо обґрунтованості і співмірності вартості надання правничої допомоги, спростовуються встановленими вище обставинами та поданими позивачем доказами. Більш того, належних та допустимих доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які б свідчили про неспівмірність, та/або нерозумність, та/або нереальність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до цієї справи відповідач не надав.
Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 35 000,00 грн. є обґрунтований та пропорційний до предмета спору, з урахуванням ціни позову.
Стосовно тверджень про відсутність у позивача поважних причин неможливості подачі доказів, що підтверджують розмір понесених судових витрат, до закінчення судових дебатів суд відзначає, що такі докази були складені вже після ухвалення судового рішення у даній справі, що узгоджується із умовами Договору і суд не вправі втручатися в ці правовідносини та встановлювати інші умови.
Відтак у суду відсутні підстави для висновку про порушення позивачем порядку та строків подачі доказів в підтвердження понесених судових витрат, враховуючи що відповідну заяву було зроблене до закінчення судових дебатів у відповідності до норм діючого процесуального законодавства.
За таких обставин, на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн. покладаються на відповідача.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 129, 221, 238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Заяву Фізичної особи - підприємця Михайлюк Оксани Олегівни про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Фізичної особи-підприємця Михайлюк Оксани Олегівни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ.
3. Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне додаткове рішення складено 14.05.2026.

Суддя В.П. Босий