Єдиний унікальний номер 728/896/26 
Номер провадження 3/728/500/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2026 року місто Бахмач
Бахмацький районний суд у складі
головуючого судді – Сороколіта Є.М.,
за участі:
секретаря судового засідання – Кирути Л.І.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції в місті Чернігові про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , освіта повна вища, одружений, має двох неповнолітніх дітей, працюючого технічним керівником ТОВ “Вінтертайм”, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , –
за частиною першою статті 127-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також – КУпАП)
безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, виніс постанову про таке.
І. Опис фактичних обставин, встановлених судом.
1. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 01.04.2026 серії ЕПР1 № 629228 ОСОБА_1 (далі також – Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності), інкримінується, що 10 березня 2026 року о 09 год 36 хв, в м. Бахмач по вул. Даньківський шлях, буд. 77Л, останній, будучи відповідальною особою, технічним керівником дільниці 25 ТОВ “Вінтертайм”, видав протокол перевірки технічного стану транспортного засобу № 01365-00063-25 на транспортний засіб Mercedes-Bens Atego 816, державний номерний знак НОМЕР_2 , з порушенням Порядку проведення ОТК, а саме: відсутні задні контурні ліхтарі червоного кольору, що передбачено за конструкцією та підтверджується фотоматеріалами процесу перевірки конструкції та технічного стану транспортних засобів, тим самим не дотримано вимоги таблиці 6 частини 5 Розділу ІІ, чим порушив постанову КМУ № 137 – Про затвердження порядку ОТК та обсягів перевірки технічного стану транспортного засобу.
ІІ. Рух справи.
2. Після доопрацювання матеріалів у відповідності до вимог постанови Бахмацького районного суду (далі також – Суд) від 22.04.2026 № 728/896/26, протокол про адміністративне правопорушення від 01.04.2026 серії ЕПР1 № 629228 разом з додатками повторно надійшов до Суду 20.05.2026 і був призначений до розгляду по суті на 26.05.2026 об 16 год 30 хв.
3. У призначене судове засідання Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не з`явилася, причини неявки не повідомила.
ІІІ. Досліджені докази.
4. На підтвердження вини Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у вчиненні адміністративного правопорушення Суду надано такі докази, передбачені статтею 251 КУпАП, які були досліджені безпосередньо у судовому засіданні:
- протокол про адміністративне правопорушення від 01.04.2026 серії ЕПР1 № 629228;
- висновок про визнання протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу недійсним;
- довідка про перевірку транспортного засобу з фотоматеріалами;
- лист РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях;
- рапорт інспектора ВБДР в Чернігівській області ДПП, щодо виявлених порушень під час видавання протоколу ОТК;
- наказ №63-к від 01.09.2020р. про прийняття на роботу ОСОБА_1 на посаду технічного керівника дільниці.

ІV. Оцінка Суду.
5. Перш за все, стосовно поінформованості Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, Суд відмічає, що після надходження адміністративних матеріалів Особа, що притягається до адміністративної відповідальності, повідомлялася про судові засіданні шляхом направлення судової повістки за адресою указаною в протоколі поштовим відправленням, яке має статус “ВРУЧЕНО ОДЕРЖУВАЧУ”.
6. Разом з тим, ужиті заходи не сприяли досягненню мети забезпечення участі в судовому засіданні Особи, що притягається до адміністративної відповідальності, хоча останні прямо та беззаперечно у своїй сукупності указують на те, що Особа, що притягається до адміністративної відповідальності була поінформована про цей процес, який здійснюється, однак бажання приймати у ньому безпосередню участь, не дивлячись про обізнаність у його здійсненні, не виявила.
7. Пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини (далі також – Конвенція), ратифікованої Законом України “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції” від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
8. Розумність тривалості провадження повинна оцінюватись, у розрізі практики ЄСПЛ окресленої ним у його рішеннях, відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади та важливості для заявника питання, що розглядається (див., з-поміж багатьох інших, рішення у справі “Фрідлендер проти Франції”, [GC], № 30979/96, пункт 43, ECHR 2000-VII).
9. При цьому сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
10. Як наслідок, ураховуючи поінформованість ОСОБА_1 про даний процес, як і про дату, час та місце його здійснення, Суд при відсутності у особи з певних своїх причин та міркувань стійкого бажання приймати участь в цьому процесі, уважає таку поведінку останньої своїм особистим вільним користуванням власними правами на власний розсуд.
11. Більш того, Суд вважає, що ним виконано процесуальний обов`язок повідомлення Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду цієї справи.
12. Щодо суті вчинених правопорушень, оцінюючи зазначені вище докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись виключно законом і правосвідомістю Суд наголошує на тому, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в діях (бездіяльності) такої особи складу та події адміністративного правопорушення.
13. Частиною першою статті 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
14. При цьому Суд наголошує, що обов`язок щодо належного складання протоколу про адміністративне правопорушення, який в порядку статті 251 КУпАП є одним з доказів в справі про адміністративне правопорушення, та надання доказів на підтвердження викладених в протоколі відомостей, покладається на особу, яка має право складати відповідний протокол, та не може бути перекладено на суд.
15. Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
16. Як вже згадувалося вище, пункт 1 статті 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
17. У згаданому контексті слід відмітити, що поняття “кримінальне обвинувачення” має “автономне” значення, котре не залежить від класифікації, що застосовується у внутрішньо-правових системах Держав-учасниць (“Блохін проти Росії” (Blokhin v. Russia) [ВП], § 179; “Адольф проти Австрії” (Adolf v. Austria), § 30). Таке тлумачення є дійсним як для визначення “кримінального” характеру обвинувачення, так і для моменту, з якого існує таке “обвинувачення”.
18. Зокрема, у § 49 справи “Озтюрк проти Німеччини” Європейський суд з прав людини зазначив, що Конвенція не суперечить здійсненню декриміналізації діянь поміж Держав-учасниць. Проте, якби держави мали повноваження виводити такі правопорушення за рамки Конвенції, то це могло б спричинити наслідки, несумісні з її предметом і метою.
19. Вихідну точку у встановленні того, чи має застосовуватись кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції, слід визначати за критеріями, перерахованими в рішенні у справі “Енгель та інші проти Нідерландів” (Engel and Others v. the Netherlands, §§ 82-83): внутрішньо-правова кваліфікація; характер правопорушення; суворість покарання, яке може бути застосоване до даної особи.
20. Підпункт а) частини третьої статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливо ретельно повідомляти “обвинувачення” зацікавленій особі. Обвинувальний акт відіграє вирішальну роль у кримінальному переслідуванні: починаючи від його пред`явлення, особа, проти якої порушено кримінальну справу, є офіційно повідомленою про юридичну і фактологічну базу сформульованих проти неї обвинувачень (“Пелісьє та Сассі проти Франції” (Pelissier and Sassi v. France) [ВП], § 51; “Камасінський проти Австрії” (Kamasinski v. Austria), § 79).
21. Конвенційні норми визнають за обвинуваченим право бути поінформованим не лише про “причину” обвинувачення, тобто про матеріальні факти, висунені проти нього, і на яких ґрунтується обвинувачення, але й про “характер” обвинувачення, тобто про юридичну кваліфікацію цих фактів (“Матточча проти Італії” (Mattoccia v. Italy), § 59; “Пенев проти Болгарії” (Penev v. Bulgaria), §§ 33 і 42)
22. Повертаючись до фактичних обставин цієї справи Суд наголошує, що згідно з положеннями частини першої статті 127-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за видачу документа про технічну справність транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, з порушенням порядку проведення перевірки технічного стану такого транспортного засобу.
23. Диспозиція сформульованих у частині першій статті 127-1 КУпАП норм є бланкетною, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення ознак правопорушення до змісту інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, тому у даному випадку, посилання на конкретні нормативні акти, якими визначаються порядок проведення перевірки технічного стану такого транспортного засобу є обов`язковим, а отже у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено їх зміст.
24. Однак у вищевказаному протоколі відсутнє посилання на конкретну статтю, пункт чи розділ відповідного нормативного акту, зокрема постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 № 137, яку, виходячи із протоколу, порушив ОСОБА_1 , що необхідно для уникнення двозначності тлумачення складу адміністративного правопорушення та не дає можливості правильно визначити об`єктивну сторону правопорушення, за яке притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
25. Крім того, до протоколу не долучено доказів, якими б підтверджувалося, що конструкцією транспортного засобу Mercedes-Bens Atego 816 передбачені задні контурні ліхтарі, що, в свою чергу, є безпосереднім доказом допущення вказаного у протоколі правопорушення.
26. Суд констатує, що згідно з частиною другою статті 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
27. За приписами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
28. Підсумовуючи зазначене вище, Суд наголошує, що у відповідності до статті 62 Конституції України, як норми прямої дії, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
29. Також Суд зазначає, що виходячи із загальних засад судочинства, визначених положеннями статті 129 Конституції України, він не має права перебирати на себе функцію обвинувача та у будь-який спосіб виправляти виявлені недоліки, зокрема самостійно перекваліфіковувати діяння, вчинення якого інкримінується.
30. Окрім того, у справі “Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії” (Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, § 77, 146) ЄСПЛ установив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої права та обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться в провину, всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
В інших своїх рішеннях ЄСПЛ указує, що Суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа “Коробов проти України”, заява № 39598/03 від 21.07.2011), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування “поза розумним сумнівом” (рішення від 18.01.1978 у справі “Ірландія проти Сполученого Королівства” (Ireland v. the United Kingdom), § 161).
31. З урахуванням викладеного, Суд доходить висновку, що у діях Особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відсутні усі необхідні елементи складу інкримінованого адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 127-1 КУпАП.
32. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
33. Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 9, 23, 33, 39-1, 247, 127-1, 276-285, 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Суд, –
П О С Т А Н О В И В :
Провадження у справі щодо притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 127-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП.

Суддя Є.М. Сороколіт