ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Київ
справа № 947/27712/23
провадження № 61-9037св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Самодурова Наталія Валеріївна, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, в складі судді Петренка В. С., від 28 травня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Сегеди С. М., від 05 червня 2025 року, 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У вересні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
2. Позов ОСОБА_1 мотивований тим, що із початку 2005 року по кінець 2012 року вона з відповідачем проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 , у житловому будинку, частина якого належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 1998 року.
3. Позивачка вказує, що в період проживання з відповідачем однією сім`єю вона, маючи з 2005 року інвалідність другої групи, майже весь час працювала, зокрема з 2005 року по 2008 рік в товаристві з обмеженою відповідальністю «ПТП «Інжпроект» (далі - ТОВ «ПТП «Інжпроект») на посаді таможеного брокера, а з 2008 року по 2019 рік в товаристві з обмеженою відповідальністю «Аврора і Ко» (далі - ТОВ «Аврора і Ко») на посаді помічника директора з ЗЕД.
4. 22 грудня 2012 року сторони зареєстрували шлюб, у період якого 
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 .
5. Оскільки за час проживання з відповідачем однією сім`єю з 2005 року по січень 2023 року в її власності вже було житло (частина вказаного житлового будинку), в якому вони з відповідачем постійно проживали, не було необхідності у придбанні нерухомого майна, а тому накопичені сімейні кошти ОСОБА_2 розміщав та зберігав на депозитних рахунках у банківських установах.
6. Крім того, подружжям було накопичено грошові кошти загальною сумою приблизно 1 000 000 грн.
7.  ОСОБА_1 стверджує, що після 01 січня 2023 року ОСОБА_2 , забравши свої речі, а також вказані грошові кошти, залишив сім`ю та у подальшому подав до суду позов про розірвання шлюбу.
8. Також за період проживання однією сім`єю з відповідачем, а саме у 
2014 році подружжям було придбано новий автомобіль марки «Fiat» модель 500L, вартістю близько 20 000 дол. США, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на відповідача, яким він одноосібно користується і відмовляється надавати копію технічного паспорту.
9. Враховуючи обставини приховування автомобіля та технічного паспорту, одноосібне володіння та користування автомобілем придбаним в період шлюбу, ОСОБА_1 просила суд поділити вказаний транспортний засіб, який є неподільною річчю, шляхом його виділення у власність відповідача та стягнення із ОСОБА_2 грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, яка складає 173 700,85 грн.
10. Крім того, просила суд:
- визнати спільним майном подружжя грошові кошти, внесені 
ОСОБА_2 на поточний картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_2 , в сумі 70 800 грн та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину цих грошових коштів, в сумі 35 400 грн;
- визнати спільним майном подружжя грошові кошти, внесені 
ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_3 , в сумі 113 000 грн та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з 
 ОСОБА_2 1/2 частину цих грошових коштів в сумі 56 500 грн;
- визнати спільним майном подружжя грошові кошти, внесені 
ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_4 , в сумі 4 460,09 грн та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з 
 ОСОБА_2 1/2 частину цих грошових коштів в сумі 2 230,05 грн;
- визнати спільним майном подружжя грошові кошти, внесені 
ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_5 , в сумі 1 194 000 грн та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину цих грошових коштів в сумі 597 000 грн;
- визнати спільним майном подружжя грошові кошти, внесені 
ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_6 , в сумі 182 703 грн та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 1/2 частину цих грошових коштів в сумі 91 351,50 грн.
Короткий зміст оскаржених судових рішень 
11. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду 
від 05 червня 2025 року, позов задоволено частково.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб марки «Fiat» модель 500L 1248 (2014), колір жовтий, реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , зареєстрований на ОСОБА_2 .
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу «Fiat» модель 500L 1248 (2014), жовтий, реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер кузова НОМЕР_8 , в розмірі 166 000 грн.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, внесені ОСОБА_2 на поточний картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_2 , в сумі 70 800 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, внесених 
 ОСОБА_2 на поточний діючий картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_2 , в сумі 35400 грн.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, внесені ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_3 , в сумі 113 000 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, внесених 
 ОСОБА_2 на депозитний діючий картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_3 , в сумі 56 500 грн.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, внесені ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_4 , в сумі 
4 460,09 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, внесених 
 ОСОБА_2 на депозитний діючий картковий рахунок в АТ «Перший Український Міжнародний банк» № НОМЕР_4 , в сумі 2 230,05 грн.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, внесені ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в 
АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_5 , в сумі 1 194 000 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, внесених 
 ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_5 , в сумі 597 000 грн.
Визнано спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти, внесені ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в 
АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_6 , в сумі 182 703 грн.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів, внесених 
 ОСОБА_2 на депозитний картковий рахунок в АТ «Універсал Банк» № НОМЕР_6 , в сумі 91 351,50 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
12. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходили з того, що спірне майно, а саме автомобіль та грошові кошти, які зберігаються на банківських рахунках ОСОБА_2 , набуті сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є їхньою спільною сумісною власністю і підлягає поділу в рівних частках.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
13. У касаційній скарзі  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Самодурова Н. В., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
14. У липні 2025 року  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат 
Самодурова Н. В., подав касаційну скаргу на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року.
15. Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 947/27712/23, які у серпні 2025 року надійшли до Верховного Суду. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
16. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16, 
від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15, від 03 липня 2019 року 
у справі № 554/8023/15, від 15 липня 2020 року у справі № 454/116/15, 
від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 24 липня 2024 року 
у справі № 646/857/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
17. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 5 частини першої та пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18. Касаційна скарга мотивована тим, що судами не встановлено факту належного вручення  ОСОБА_2 судових повісток та інших процесуальних документів.
19. Вказує, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, не врахував поважних причин неявки відповідача у судове засідання, зокрема, клопотання від 28 травня 2024 року про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям. 
20. Також ОСОБА_2 не визнає факт існування між сторонами шлюбних відносин без реєстрації шлюбу у період з 2005 року.
21. Наголошує, що джерелом коштів для набуття спірного автомобіля були грошові кошти відповідача від продажу власного автомобіля та грошові кошти, зняті з депозитних рахунків на ім`я ОСОБА_2 , відкритих до реєстрації шлюбу з позивачкою.
22. Стверджує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтвердили фінансову спроможність подружжя спільно накопичити спірні кошти, а грошові кошти в сумі 182 703 грн, розміщені 
06 вересня 2023 року в АТ «Універсал Банк», були подаровані відповідачу його батьком.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
23. У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Бірюков В. П., подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
24. Відзив мотивований тим, що суди правильно встановили, що відповідач свідомо нехтував своїми правами та обов`язками під час розгляду справи, а ті докази, які він неправомірно намагався долучити на стадії апеляційного розгляду не можуть бути прийняті та не спростовують презумпцію спільності майна та рівності часток подружжя.
25. Вказує, що наведена в касаційній скарзі практика Верховного Суду в частині є нерелевантною, а в іншому підтверджує правильність висновків судів попередніх інстанції.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
26. 22 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб.
27.  ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи довічно за загальним захворюванням.
28. Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 працювала з 
2005 року по 2008 рік в ТОВ «ПТП «Інжпроект» на посаді митного брокера, а з 2008 року по 2019 рік в ТОВ «Аврора і Ко» на посаді помічника директора з ЗЕД.
29. Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області станом на 16 жовтня 2023 року за 
 ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб «FIAT» модель 500L номерний знак НОМЕР_7 . Протягом останніх трьох років транспортні засоби за ОСОБА_2 не реєструвалися та не знімалися з обліку.
30. Згідно з інформацією АТ «ПУМБ» за період з 22 вересня 2020 року по 
22 вересня 2023 року на ім`я ОСОБА_2 відкрито поточний картковий рахунок № НОМЕР_2 , на якому станом на 
22 вересня 2023 року є залишок грошових коштів в сумі 70 800 грн; депозитний картковий рахунок № НОМЕР_3 , на якому станом 
на 22 вересня 2023 року є залишок грошових коштів в сумі 113 000 грн; депозитний картковий рахунок № НОМЕР_4 , на якому станом на 22 вересня 2023 року є залишок грошових коштів в сумі 4 460,09 грн.
31. Згідно з інформацією АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_2 відкрито депозитний картковий рахунок № НОМЕР_5 , відкритий 10 жовтня 2022 року, на якому станом на 13 жовтня 2023 року є залишок грошових коштів в сумі 1 194 000 грн; депозитний картковий рахунок № НОМЕР_6 , відкритий 06 вересня 2023 року, на якому станом на 13 жовтня 2023 року наявний залишок грошових коштів в сумі 
182 703 грн.
32. Звітом ТОВ «УкрПрофі» про оцінку від 29 лютого 2024 року визначено ринкову вартість автомобіля «FIAT» модель 500L, яка станом на дату оцінки дорівнює 332 000 грн.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
33. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
34. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
35. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
36. Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
37. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
38. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
39. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
40. Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
41. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).
42. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.
43. Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
44. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
45. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. 
46. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
47. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
48. Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, надавши в межах своєї компетенції оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про поділ в рівних частках спільного майна подружжя ОСОБА_4 , а саме - автомобіля «FIAT» модель 500L реєстраційний номер НОМЕР_7 та грошових коштів на банківських рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_2 .
49. Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій належність вказаного майна до об`єктів його особистої приватної власності відповідач не довів, презумпцію спільності права власності подружжя не спростував.
50. З матеріалів справи вбачається, що відповідач був належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції 28 травня 2024 року, однак безпосередньо в день судового засідання подав заяву про відкладення розгляду справи з посиланням на погане самопочуття, у задоволенні якої було відмовлено. 
51. Доводи ОСОБА_2 про те, що він не отримував судових викликів та процесуальних документів підлягають відхиленню, оскільки матеріали справи містять судові повістки, надіслані на адресу відповідача, які були повернуті до суду з відмітками пошти «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». 
У березні 2024 року ОСОБА_2 подав суду заяву про відкладення судового засідання у розглядуваній справі призначене на 20 березня 2024 року, а також клопотання про скасування заходів забезпечення позову. 
Крім того ОСОБА_2 з 21 березня 2024 року має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі Електронний суд, до якого йому 24 квітня 2024 року було доставлено судову повістку про виклик у судове засідання призначене на 
28 травня 2024 року та ухвалу суду про витребування доказів від 23 квітня 
2024 року.
Вказані обставини свідчать, що відповідач був обізнаний про розгляд справи судом та мав достатньо часу для підготовки до судового засідання і подання суду своїх заперечень проти позову та доказів, якими обґрунтовані такі заперечення.
52. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 28 травня 2024 року.
53. Апеляційний суд надав оцінку твердженням ОСОБА_2 щодо придбання автомобіля за власні кошти, відсутності фінансової можливості у подружжя самостійно накопичити відповідні кошти на банківських рахунках, а також дарування частини грошових коштів батьком.
54. При цьому апеляційний суд правильно звернув увагу, що всі відомості, на які ОСОБА_2 посилався в апеляційній скарзі, були у розпорядженні відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції, який тривав з вересня 2023 року по травень 2024 року, однак ОСОБА_2 своїм правом на подання доказів у визначеному процесуальним законом порядку не скористався.
55. Доводи касаційної скарги в цій частині загалом аналогічні доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана належна оцінка, та переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
56. Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
57. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на цінності та важливості дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, запобігатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися юридична визначеність та повага до суду (рішення у справі Zubac v. Croatia від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12, § 96).
58. Висновки судів попередніх інстанцій, не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі
№ 235/9895/15, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16, від 18 березня 2019 року у справі № 334/8276/15, від 03 липня 2019 року у справі 
№ 554/8023/15, від 15 липня 2020 року у справі № 454/116/15, від 15 липня 
2020 року у справі № 524/10054/16, від 24 липня 2024 року у справі 
№ 646/857/18, на які в касаційній скарзі посилається заявник.
59. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
60. ЄСПЛ неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява 
№ 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
61. Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є достатньо вмотивованими та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
62. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.
63. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
64. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 вказала, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис (детального опису робіт, виконаних адвокатом) лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
65. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункти 168-169 вказаної постанови).
66. У відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бірюков В. П.,викладене клопотання про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 13 500 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу у суді касаційної інстанції надано: ордер про надання правничої допомоги від 18 серпня 2025 року, договір про надання правової допомоги від 18 серпня 2025 року, додаток № 1 до цього договору та платіжну інструкцію, відповідно до якої  ОСОБА_1 сплатила адвокату Бірюкову А. М. 13 500 грн.
67. З урахуванням наведених норм процесуального права, враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 13 500 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції, що відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.
Керуючись статтями 2, 141, 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Самодурова Наталія Валеріївна, залишити без задоволення.
2. Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 травня 
2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 05 червня 2025 року залишити без змін.
3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 13 500 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников