Справа № 944/2721/26 
Провадження №1-кп/944/1294/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2026 року	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 
потерпілого ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026141350000124 від 04.03.2026 року про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вороців Яворівського району Львівської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.
У зв`язку із воєнною агресією військ російської федерації на території України указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан на території України неодноразово продовжувався, зокрема останній раз указом Президента України №40/2026 від 12 січня 2026 року, затвердженим Законом України №4757-IX від 14 січня 2026 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Незважаючи на викладене, ОСОБА_5 достовірно знаючи про те, що на території України введено та діє правовий режим воєнного стану, 24 лютого 2026 року близько 15 год 30 хв перебуваючи на території домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, керуючись прямим умислом спрямованим на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, переконавшись в тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення, звідки таємно викрав асинхронний електродвигун моделі 4А112М4УЗ вартістю 3741,67 грн. та будівельно-садову тачку марки «Limex» вартістю 1082,67 грн., після чого з викраденим залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 майнову шкоду на загальну суму 4824,34 гривень. 
Таким чином, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиція сторін кримінального провадження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється, надалі кримінальних правопорушень вчиняти не буде. 
Прокурор підтримав висунуте ОСОБА_5 державне обвинувачення в суді у повному обсязі, заявив клопотання про розгляд справи у порядку ч.3 ст. 349 КПК України, просив визнати ОСОБА_5 винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити йому покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням із строком в один рік, покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Просив речові докази у кримінальному провадження, які передані на відповідальне зберігання потерпілому – залишити за ним та стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати.
Потерпілий ОСОБА_4 підтримав думку прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання, просив не позбавляти його волі, претензій до обвинуваченого не має. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, оцінка та мотиви Суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти розгляду в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності її позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч.3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та розглядає кримінальне провадження у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України.
Суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого як особу.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. 
Кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого та призначення покарання.
Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України є вірною, оскільки він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану із проникненням у інше приміщення, вчинену в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується за місцем проживання, є військовослужбовцем, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
З огляду на викладене та керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час іспитового строку, тобто його припустимо звільнити від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України.
Вирішуючи питання встановлення іспитового строку та покладення обов`язків із числа регламентованих ст.76 КК України, слід зазначити, що статтею 75 того ж Кодексу передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
З огляду на наведене, з урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю в 1 рік, із покладенням на нього обов`язків, регламентованих ст.76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 ст.69 КК України, суд не вбачає.

Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.
Цивільний позов у справі не заявлявся. 
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави, документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судових товарознавчих експертиз у кримінальному провадженні, що становить 3565.60 гривень. 
Запобіжний захід ОСОБА_5 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Керуючись статтями 349, 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.
Відповідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за ОСОБА_5 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , у разі зміни місця служби командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.
У разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_5 , згідно з ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.
Іспитовий строк ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку. 
Речові докази у кримінальному провадженні - асинхронний електродвигун моделі 4А112М4УЗ потужністю 5.5 ВТ та будівельну тачку марки «Limex», які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 – залишити за ним. 
Стягнути з ОСОБА_5 в користь держави процесуальні витрати за виконання Львівським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром судових товарознавчих експертиз в розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляції вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники кримінального провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1