17.06.26   

Cправа №549/120/26
Провадження№2-а/549/2/26

РІШЕННЯ
Іменем України
17 червня 2026 року Чорнухинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючої - судді Глущенко Н.М.,
за участю: секретаря судового засідання Бойко В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача -  ОСОБА_2 поліцейський 1 взводу 2 роти УПП в Житомирській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксованої не в автоматичному режимі,
УСТАНОВИВ:
18.03.2026 року через систему «Електронний суд» позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 поліцейського 1 взводу 2 роти УПП в Житомирській області, в якому просив суд скасувати постанову серії ДП18 №746065 від 12 жовтня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та просив поновити пропущений процесуальний строк на звернення до суду з даним адміністративним позовом та стягнути витрати зі сплати судового збору.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12 жовтня 2025 року не був, та фізично не міг бути в місці скоєння адміністративного правопорушення , оскільки він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та весь день знаходився в місці розташування підрозділу, про що свідчить довідка військової частини форми №5, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2025 №86. Також вказує, що йому не відома адреса: АДРЕСА_1 , ні він ні його близькі ніколи не проживали за вказаною адресою. Його зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 . Підпис, що міститься в п.9 Постанови про притягнення до адміністративної відповідальності «копію постанови мною отримано» не є його особистим підписом, про що свідчить зразок його підпису, зазначений в паспорті. Постанова у справі про адміністративне правопорушення йому не вручалась та не надходила засобами поштового зв`язку за місцем реєстрації ( проживання)
Всі вищевказані факти свідчать про відсутність факту вчинення ним правопорушення та незаконність винесення постанови про адміністративне правопорушення.
Тому вважає, що постанова серії ДП18 № 746065 від 12 жовтня 2025 року
про притягнення мене до адміністративної відповідальності є незаконною та
необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 19.03.2026 року вказаний позов було залишено без руху.
Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 24.03.2026 року продовжено позивачу строк для усунення недоліків.
27.03.2026 року позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді Чорнухинського районного суду Полтавської області від 31 березня 2026 року поновлено процесуальний строк звернення до суду позивачу ОСОБА_1 з адміністративним позовом. Позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначене на 30 квітня 2026 року. 
До участі в адміністративній справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - поліцейського 1 взводу 2 роти УПП в Житомирській області Баранова А.Ю. Витребувано з Управління патрульної поліції у Житомирській області матеріали справи про адміністративне правопорушення, на підставі яких було накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, в тому числі фото та відеодокази.
Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2026 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Департамент патрульної поліції.
Зобов`язано співвідповідача разом із відзивом надати суду всі наявні у його розпорядженні докази, що стосуються предмета спору, зокрема відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів (бодікамер) працівників поліції, записи з службових транспортних засобів, засобів відеоспостереження, а також інші матеріали фото- та відеофіксації події (за наявності).
07.04.2026 року через систему «Електронний суд» від представника Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Ярошенко О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до абз. 1 - 2 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних
повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача.
Проте, хоч КАС України і покладено обов`язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на
відповідача, однак це не може розумітися таким чином, що позивач взагалі
звільнений від обов`язку доказування своїх вимог
Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений
статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести
обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач
повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову
(постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17;
постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №536/583/17).
Доказом встановлення вини позивача у вчиненні інкримінованого порушення
ПДР України є постанова у справі про адміністративне правопорушення, винесена
уповноваженою посадовою особою з дотриманням вимог КУпАП, яка відповідно до
положень статей 251, 283 КУпАП є самостійним процесуальним документом та
належним доказом у справі.
Відповідно до Інструкції про порядок використання, зберігання та доступу до
відеозаписів з нагрудних (портативних) відеореєстраторів поліцейських, затвердженої
наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018 «Про затвердження Інструкції про
порядок використання, зберігання та доступу до відеозаписів з нагрудних
(портативних) відеореєстраторів поліцейських», встановлено, що відеозаписи з
портативних реєстраторів поліцейських зберігаються протягом 30 діб, після чого
підлягають автоматичному видаленню із системи.
Станом на момент ознайомлення з ухвалою про відкриття провадження у
справі від 31.03.2026 (оприлюднена 06.04.2026), з урахуванням того, що оспорювана
постанова була винесена 12.10.2025, відповідні відеозаписи вже були
автоматично видалені із системи у зв`язку із закінченням встановленого
строку їх зберігання
При цьому слід зазначити, що відповідачу не було відомо про намір
оскарження вказаної постанови до моменту ознайомлення з ухвалою суду, у зв`язку з
чим були відсутні будь-які правові та фактичні підстави для збереження відеозапису
понад визначений Інструкцією строк.
Крім того, відеозапис у даній справі не є єдиним доказом, на підставі якого
було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної
відповідальності. Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4
ст. 126, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки на момент винесення оспорюваної постанови він був позбавлений права керування транспортними засобами
строком на три роки відповідно до постанови Чорнухинського районного
суду Полтавської області від 28.08.2024 у справі № 549/348/24, яка на той
момент набрала законної сили. Вказана обставина має самостійне правове
значення для правильного вирішення справи, оскільки свідчить про наявність складу
адміністративного правопорушення незалежно від інших доказів.
Крім того, факт перевищення позивачем встановленого обмеження
швидкості руху належним чином підтверджується відеозаписом, здійсненим за
допомогою спеціального технічного засобу вимірювання швидкості TruCam. Вказаний
прилад є сертифікованим засобом вимірювальної техніки, що використовується
працівниками патрульної поліції у встановленому законом порядку, а отримані з
нього дані мають доказове значення. Відеозапис містить об`єктивну фіксацію факту
руху транспортного засобу позивача із перевищенням встановленої швидкості, що у
сукупності з іншими матеріалами справи повністю підтверджує правомірність
винесеної постанови.
Слід також врахувати, що факт руху автомобіля, яким керував позивач, зі
швидкістю 102 км/год, підтверджується фотознімком
1760273850_Х8000_1012_125730.jmf, здійсненим за допомогою лазерного вимірювача
швидкості TruCAM ТС000545, який отримав сертифікат затвердження типу № UAМІ/1-2903-2012 від 29.08.2012 року
Згідно експертного висновку № 04/04/02-15478/ВН від 18 вересня 2024 року,
дійсного протягом дії правового режиму воєнного стану в Україні та шести місяців
після його припинення чи скасування, експертного висновку № 285 від 29.07.2011,
вимірювач швидкості LTI 20/20 TruCAM придатний до використання та пройшов
10.10.2025 повірку, чинну до 10.10.2026 , що підтверджується свідоцтвом про повірку
законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/34993
Щодо доводів позивача про те, що на момент винесення постанови він 
перебував на території військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від
16.03.2026 № 1852/550, слід зазначити, що така довідка сама по собі не є
беззаперечним доказом відсутності позивача на місці вчинення правопорушення.
Зміст зазначеного документа не містить достатніх і достовірних відомостей, які б
однозначно підтверджували неможливість перебування позивача в іншому місці у
відповідний час, а також не виключає можливості його формального характеру
чи недостовірності.
Окремо слід зауважити, що інспектор патрульної поліції не був особисто
знайомий із позивачем та не мав жодних підстав або мотивів для безпідставного
притягнення саме цієї особи до адміністративної відповідальності. Відтак, відсутній
будь-який логічний сенс у винесенні постанови відносно позивача за умови, якщо б
він фактично не перебував на місці події. Це додатково підтверджує об`єктивність дій
працівника поліції та спростовує доводи позивача.
Враховуючи викладене, вважають, наявні правові підстави стверджувати, що
факт руху автомобіля DODGE JORNEY з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував
позивач, зі швидкістю 102 км/год на автодорозі Київ - Чоп, підтверджується наявними
у матеріалах справи доказами, які є належними
Крім того, позивач у своїх доводах зазначає, що він нібито не проживає та
ніколи не проживав у місті Києві за адресою: вул. Радунська, 9-А, кв. 124. Водночас такі твердження спростовуються відомостями, що містяться в інформаційно комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі –
ІКС «ІПНП»), яка використовується працівниками поліції у службовій діяльності та є
офіційним джерелом інформації.
Зокрема, після повідомлення позивачем своїх анкетних даних поліцейський
здійснив перевірку через базу даних ІКС «ІПНП» та встановив, що зазначена адреса
дійсно обліковується за позивачем. Таким чином, на момент винесення постанови
працівник поліції діяв добросовісно, керуючись офіційними даними державної
інформаційної системи, що виключає будь-які сумніви у правомірності його дій.
Крім того, як зазначає сам позивач, він є військовослужбовцем, а отже в
умовах дії правового режиму воєнного стану та проведення мобілізаційних заходів
може фактично перебувати та проживати у різних регіонах України залежно від
місця проходження служби. Така обставина додатково підтверджує можливість
використання різних адрес та не виключає наявності в ІКС «ІПНП» відомостей щодо
реєстрації або проживання позивача за адресою у місті Києві.
Слід звернути увагу, що лазерний вимірювач швидкості TruCam
є, насамперед, засобом вимірювання із допоміжною функцією фото- та відеофіксації,
який конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що
випливає із змісту Методичних рекомендації та посібника користувача щодо
використання лазерних вимірювачів швидкості TruCAM для фіксації правопорушень у
сфері безпеки дорожнього руху, листа ДП «Укрметрестстандарт» від 01.07.2025 року
№ 22-38/30.
Відповідно до Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і
міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України 05.04.2012 року № 437, вимірювач швидкості
автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc.,
США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки У3197-12)
міжповірочний інтервал становить 1 рік.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на
приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується
похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від
15 м до 1200 м.
Таким чином, з урахуванням доведеності факту, що автомобіль марки DODGE
JORNEY з номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував позивач, рухався по автодорозі
Київ - Чоп із швидкістю 102 км/год, чим було перевищено встановлене обмеження
швидкості на 30 км/год, при цьому позивач був позбавлений права керування
транспортними засобами строком на три роки та взагалі не мав права керування
таким транспортним, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст.
122, ч. 2 ст. 126, ч. 4 ст. 126 КУпАП, що належним чином відображено в
оскаржуваній постанові, яка прийнята відповідно до норм чинного законодавства та є
законною.
Тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився надав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи. Причини своєї неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не подавав.
Представник Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв чи клопотань не подавав.
ОСОБА_2 поліцейський 1 взводу 2 роти УПП у Житомирській області в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось зважаючи на те, що в судове засідання учасники справи не з`явились.
Судом встановлено, що 12 жовтня 2025 року поліцейським 1 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області сержантом поліції Барановим А.Ю. винесено постанову серії ДП18 №746065 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень.
Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 12 жовтня 2025 року о 12 годині 57 хвилини на 105 км+500 автодороги М-06 керуючи транспортним засобом Dodge Journey реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався зі швидкістю 102 км/год в зоні дії знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 70 км/год», перевищив встановлене обмеження на 20 км/год, при цьому будучи особою, позбавленою права керування транспортним засобом.
09 березня 2026 року на адресу військової частини НОМЕР_3 надійшла постанова Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України від 12.01.2026 про звернення стягнення на заробітну плату, де позивач проходить службу. Підтвердження цього є копії супровідного листа та постанови Деснянського ВДВС у місті Києві Київського міжрегіонального управління міністерства юстиції України від 12.01.2026.
Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.
Підставою для звернення до суду з даним позовом стало порушення поліцейським норм матеріального законодавства під час оформлення справи про адміністративне правопорушення, що виразилось у безпідставному притягненні позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП, оскільки у його діях відсутній склад зазначених адміністративних правопорушень.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст. 286 КАС України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Вирішуючи даний позов, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч. 1-3, 5-6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1-3 ст.122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1-126) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VІІІ визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного вище Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року (далі Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно з п. 10 розділу III Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.
Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України в рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.
Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, положення Закону України «Про Національну поліцію» надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.
У відповідності до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.
Таким чином, саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови серії ДП18 №746065 від 12 жовтня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху, що стало підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та здійснення розгляду справи в присутності позивача з дотриманням положень ст. 268 КУпАП.
З фото, наданого стороною відповідача на підтвердження факту керування позивачем транспортним засобом, убачається автомобіль, щодо якого здійснювалась фіксація швидкісного режиму приладом TruCam. Разом із тим, з урахуванням темної пори доби, низької якості та недостатньої чіткості фотозображення, суд позбавлений можливості ідентифікувати особу водія транспортного засобу, зокрема встановити, що ним був саме ОСОБА_1 .
Також, суд звертає увагу на те, що транспортний засіб марки DODGE JORNEY з номерним знаком НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , про що зазначено в постанові серії ДП18 №746065 від 12 жовтня 2025 року.
Крім того, суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості про долучення фотоматеріалів як додатків до постанови, не зазначено їх кількість, реквізити чи інші ідентифікуючі ознаки, що не дає можливості однозначно встановити належність наданого фотозображення до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що надані відповідачем фотоматеріали самі по собі не є належними та достатніми доказами на підтвердження факту керування позивачем транспортним засобом у момент фіксації правопорушення у розумінні статей 72–76 КАС України.
Суд також враховує доводи відповідача про те, що станом на момент ознайомлення з ухвалою про відкриття провадження у справі від 31.03.2026, яка була оприлюднена 06.04.2026, відеозаписи, що могли бути використані як докази у справі, були автоматично видалені із системи у зв`язку із закінченням встановленого строку їх зберігання, оскільки оспорювана постанова була винесена ще 12.10.2025.
Разом із тим, зазначені обставини не можуть бути покладені у негативні наслідки для позивача та не звільняють відповідача від обов`язку доведення правомірності прийнятого рішення відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України.
Суд зазначає, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок забезпечення належного збереження доказів, які стали підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також надання таких доказів суду у разі оскарження відповідної постанови.
За відсутності відеозапису, який би давав можливість встановити обставини фіксації правопорушення, особу водія транспортного засобу та перевірити дотримання працівниками поліції порядку застосування технічного засобу TruCAM, надані відповідачем матеріали не можуть вважатися достатніми та беззаперечними доказами вини позивача.
Судом установлено, що позивач проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується, витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.03.2025 №86та довідкою від 13.03.2026 № 1852/120, виданою командуванням зазначеної військової частини.
Крім того, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2026 № 1852/550, 12.10.2025 капітан ОСОБА_1 за межі Лубенського гарнізону не виїжджав та під час виконання службових обов`язків порушень військової дисципліни не допускав.
Наведені довідки видані уповноваженим органом, містять необхідні реквізити офіційних документів, підписані службовими особами та скріплені печаткою військової частини, а тому є належними та допустимими доказами у розумінні статей 72–74 КАС України.
Доводи відповідача про те, що зазначені документи не є беззаперечним підтвердженням відсутності позивача на місці вчинення правопорушення, суд оцінює критично, оскільки такі твердження ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.
Водночас відповідачем не надано суду переконливих доказів того, що саме позивач керував транспортним засобом у момент фіксації адміністративного правопорушення. Надані фотоматеріали не дають можливості ідентифікувати особу водія, а відеозапис події, на який посилався відповідач, у зв`язку із закінченням строку зберігання не збережено та суду не надано.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви щодо доведеності вини особи відповідно до принципу презумпції невинуватості тлумачаться на користь позивача.
Також у спірній постанові містяться посилання на ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП. При цьому у постанові зазначено, що особа керувала транспортним засобом, будучи позбавленою права керування транспортними засобами, а також рухалась зі швидкістю 102 км/год у зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості».
Разом з тим, у постанові не зазначено конкретних пунктів Правил дорожнього руху України, порушення яких інкримінується позивачу щодо порушення швидкісного режиму. Постанова містить лише загальний опис обставин події та посилання на відповідні статті КУпАП без конкретизації норм ПДР України.
Саме по собі посилання на статтю КУпАП не є достатнім для належного формулювання суті адміністративного правопорушення без визначення конкретних положень Правил дорожнього руху України, вимоги яких, на думку відповідача, були порушені.
Такі недоліки постанови впливають на можливість особи належним чином зрозуміти обсяг та зміст інкримінованого правопорушення, а також реалізувати своє право на захист.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів в справі про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).
Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а).
За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».
У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.
На думку суду, при винесенні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення положення ст. 251, 252, 256, 280, 283 КУпАП не були дотримані та не були враховані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідачем не надано доказів на підтвердження законності та правомірності постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні належні докази про вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.4 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП, вина позивача не доведена поза розумним сумнівом.
За таких обставин суд констатує, що постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та обставин вчинення правопорушення, а тому є незаконною.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
На підставі викладеного, враховуючи ненадання відповідачем у розумінні ст. 73, 74 КАС України належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП, а також не доведеність відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірності своїх дій згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України щодо прийняття постанови серії ДП18 №746065 від 12 жовтня 2025 року, у межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією та законами України, суд дійшов висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення, постанови серії ДП18 №746065 від 12 жовтня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП та відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП, що у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позов задоволено повністю, на користь позивача належить стягнути також за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 665 гривень 60 копійок.
Керуючись ст. 2, 5-10, 241, 242-247, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 поліцейський 1 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксованої не в автоматичному режимі, задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №745065 від 12 жовтня 2025 року, відносно ОСОБА_1 , винесену поліцейським 1 взводу 2 роти Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції Барановим Артемемом Юрійовичем, про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400,00 грн., а провадження закрити, в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.126, ч.2 ст.126, ч.1 ст.122, ч.2 ст.36 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 665,60 грн. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя         Н.М.Глущенко