Справа № 454/69/26 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/199/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13 січня 2026 року у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Господарського суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, –

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2026 року Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича звернулося до суду з позовом до Господарського суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.
В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що ухвалою судді Господарського суду Львівської області від 03 липня 2025 року залишено без руху позовну заяву ФГ Бурки В.В. до ТУ ДБР про стягнення 2 000 029,00 грн. шкоди. Позивачем було направлено позовну заяву із внесеними змінами для вирішення по суті, однак 14 липня 2025р. позов було повернуто. Дана ухвала постановлена з порушенням Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» його було позбавлено доступу до правосуддя.
Стверджував, що вищевказана ухвала є завідомо неправосудна тому, що суддя вказаного суду в порушення своїх обов`язків та присяги, передбачених ст.ст. 54, 55 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.ст.8, 22, 40,55, 56, 124, 129 Конституції України, при обґрунтуванні своїх покликань не оцінивши всіх доказів і тому ними було винесено незаконне рішення.
З врахуванням зазначених обставин, просив  стягнути з Господарського суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь кошти в сумі 3 000 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті незаконних дій судді Господарського суду Львівської області які виразилися у позбавленні доступу до правосуддя.
Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 13 січня 2026 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Фермерського господарства Бурки Валерія Володимировича в частині вимог до Господарського суду Львівської області про відшкодування шкоди.
Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13 січня 2026 року оскаржило Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича.
В апеляційній скарзі покликається на те, що внаслідок незаконного рішення Господарського суду Львівської області йому завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню за рахунок держави.
Незаконність дій судді Господарського суду Львівської області встановлено постановою Західного апеляційного господарського суду від 11 серпня 2025 року у справі № 914/2002/25, якою скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 14 липня 2025 року та матеріали справи направлено до Господарського суду Львівської області.
Висновок суду про те, що він оскаржує дії судді не відповідає обставинам справи, оскільки ці дії уже оскаржені і їм надано відповідну правову постановою Західного апеляційного господарського суду від 11 серпня 2025 року у справі № 914/2002/25.
Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке не може бути обмежене.
При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів, оскільки ці обставини можуть вирішуватися на інших стадіях судового процесу, тому суд не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі на підставі поданих ним доказів.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд не роз`яснив йому до юрисдикції якого суду належить вирішення спору.
Просить ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13 січня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 07 травня 2026 року, є дата складення повного судового рішення – 15 травня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що спір в частині вимог щодо Господарського суду Львівської області не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України, а відтак у відповідності до ст.186 ЦПК України підлягає відмові у відкритті провадження в цій частині вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» передбачено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.
Статтями 62, 126, 129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватися у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
Таким чином, суд (суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі. Винятками є лише випадки, коли суд (суддя) виступає не як орган (особа), що здійснює правосуддя, а як будь-яка інша установа (особа). Заяви, скарги, спрямовані на дії судді при здійсненні правосуддя, не підлягають розглядові в суді першої інстанції, оскільки відповідно до закону є інший механізм усунення помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.
У зв`язку з цим, розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких по суті є оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законам порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законодавчими актами України не передбачено.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Господарського суду Львівської області та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, який обґрунтовував незаконністю процесуальних дій судді шляхом постановлення незаконної ухвали від 14 липня 2025 року у справі № 914/2002/25, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог до Господарського суду Львівської області, суд першої інстанції виходив з того, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених під час розгляду конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду. При цьому, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалення у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині вимог до Господарського суду Львівської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, вважаючи, що спір в частині позовних вимог до Господарського суду Львівської області не носить цивільно-правового характеру, що виключає можливість розгляду поданої ОСОБА_1 позовної заяви у порядку цивільного судочинства.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права й підстав для її скасування, не вбачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 13 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 15 травня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.