Справа № 347/231/26 
Провадження № 22-ц/4808/940/26 
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої   Томин О. О.,
суддів:   Мальцевої Є. Є., Пнівчук О. В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» на заочне рішення Косівського районного суду від 10 березня 2026 року, ухвалене у складі судді Кіцули Ю. С. в м. Косові, повний текст якого складено 16 березня 2026 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2026 року ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.05.2025 між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «ФК «Абекор» було укладено електронний Кредитний договір № 1757100, згідно умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 17 200 грн строком на 80 днів з кінцевим терміном повернення 25 липня 2025 року (включно).
Позивач виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надав кредит в сумі 17 200 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, враховуючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 , що емітована банком України.
Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці (Графік платежів) обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до кредитного договору. Графік платежів містить обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної та процентної ставки за договором про споживчий кредит.
06 червня 2025 року відповідачка уклала Додаткову угоду до Кредитного договору № 1757100 від 07.05.2025 на часткову зміну п. 1.3 Договору та Додатку 1 до Договору. Сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитором (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 25 серпня 2025 року.
Однак, ОСОБА_1 не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем в розмірі: 17 200 грн – тіло кредиту та 13 622,40 грн – нараховані проценти.
У зв`язку із цим, позивач просив стягнути на його користь з відповідачки заборгованість за Кредитним договором № 1757100 від 07.05.2025 в розмірі 30 822,40 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 2662,40 грн, витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та 133,50 витрат на відправку документів.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Заочним рішенням Косівського районного суду від 10 березня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» заборгованість за Кредитним договором № 1757100 від 07.05.2025 в розмірі – 21 712 грн, 42 коп., а також 1875,39 грн сплаченого судового збору, 7044 грн витрат на професійну правничу допомогу та 94,04 грн за відправку документів відповідачу.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови в позові, ТОВ «Фінансова компанія «Абекор» подало апеляційну скаргу. Вважає рішення в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Вказує, що підписавши кредитний договір та супутні до нього документи, відповідачка погодилася з умовами договору та правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «Фінансова Компанія «Абекор».
Сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитором (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту до 25 серпня 2025 року.
Відповідно до погоджених сторонами умов Кредитного Договору № 1757100 від 07 травня 2025 року період з 07 травня 2025 року по 05 червня 2025 року нараховувалось 42,57 грн в день відсотків за акційною ставкою 0,2475 % перший період 30 днів (п. 1.4.1, та 7.1 Кредитного договору), всього 1 277,10 грн.
У відповідно до п.п. 1.4.1, 1.4.2 основна процентна ставка - 0,99 % в день застосовується протягом другого періоду користування кредитом та у терміни, визначені додатковими угодами, з 31 по 111 день користування кредитом. Тобто з 06 червня 2025 року по 25 серпня 2025 року сума нарахованих відсотків становить 170,28 грн в день.
Заборгованість за відсотками по Договору № 1757100 від 07 травня 2025 року становить суму 13 622,40 грн (а саме 1277,10 грн (30 днів користування кредитом за відсотковою ставкою 0,2475 % в день) + 12 345,30 грн (80 днів користування кредитом за відсотковою ставкою 0,99 % в день - здійснені оплати відповідачем 1447,38 грн 06.06.2025).
Відтак, за весь строк кредитування - 111 днів нараховувалась з 1-30 день кредитування відсоткова ставка 0,2475 % в день, з 31 по 111 день кредитування нараховувалась відсоткова ставка нараховувалася у розмірі 0,99 % вдень (базова), умови нарахування якої передбачені кредитним договором та додатковою угодою.
Таким чином, заборгованість за відсотками згідно Кредитного договору № 1757100 від 07 травня 2025 року у розмір 13 622,40 грн нарахована в межах строку дії договору та у відповідності до умов укладеного між сторонами договірних відносин.
Прете, суд першої інстанції, без достатніх правових підстав й нормативного обґрунтування, із нехтуванням умов, визначених Договором кредиту, визначив, що відсотки за користування позичальником кредитними коштами нараховані поза межами строку кредитування та не за встановленою відсотковою ставкою.
Суд першої інстанції у своєму рішенні не дослідив детальні розрахунки, надані апелянтом, не надав йому правової оцінки та не вказав, яким чином цей розрахунок впливає на встановлення фактичної заборгованості.
Зазначення в п. 3 Додаткових угод до кредитного договору «Орієнтовна загальна вартість...» не є встановленням нової фіксованої ставки, а є математичною моделлю (прикладом) суми вартості кредиту за умови ідеального виконання Графіка платежів.
Оскільки позичальниця не виконала умови Графіка та допустила прострочення, право на отримання «дисконтної» вартості кредиту було нею втрачено, та нарахування здійснюється за базовою (основною) ставкою 0,990000 %, яка діє протягом усього строку.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом неправомірно обмежено розмір нарахованих процентів за користування кредитом по Договору № 1757100 від 07.05.2025 у розмірі 21 712 грн, 42 коп., а також 1875,39 грн сплаченого судового збору, 7044 грн витрат на професійну правничу допомогу та 94,04 грн за відправку документів відповідачу. Зазначеними діями проігноровано умови, визначені у кредитному договорі, та реальний період користування кредитними коштами за договором, що фактично є проявом порушення рівності учасників судового процесу перед законом і судом.
Повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які ним понесено і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи складається із суми судового збору, який становить 2662,4 грн за подачу позову до суду першої інстанції та 3 663,60 грн за подачу апеляційної скарги, а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.
Просить змінити рішення Косівського районного суду від 10 березня 2026 року в частині відмови у задоволені позову щодо стягнення нарахованих процентів за користування кредитом. Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Абекор» до ОСОБА_1 та стягнути користь ТОВ «ФК «Абекор» заборгованість за Кредитним договором № 1757100 від 7 травня 2025 року в сумі: 30 822,40 грн, яка складається із: 17 200,00 грн - тіло кредиту та 13 622,40 грн - нараховані проценти. Стягнути з відповідача судовий збір, сплачений суду першої інстанції, у розмірі 2662, 40 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Стягнути з відповідача судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 3663,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, пов`язані з розглядом справи у судді апеляційної інстанції.
Позиція інших учасників справи 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно з частиною 1 ст. 369 ЦПК України, ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог. Тому апеляційним судом переглядається в цій частині.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заочне рішення Косівського районного суду від 10 березня 2026 року в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає.
Фактичні обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно копії Анкети клієнта – фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС), встановлено анкетні та інші дані позичальника ОСОБА_1 (а.с. 16), а також електронним підписом одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 було підписано Інформаційне повідомлення споживача про обробку персональних даних (а.с. 17).
Відповідно до копії Кредитного договору № 1757100 від 07.05.2025 між ТОВ «ФК «Абекор» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у кредит, відповідно до умов якого позичальник отримала у кредит грошові кошти в розмірі 17 200 грн строком на 80 днів з кінцевим терміном повернення 25.07.2025, та зобов`язалася повернути кредит згідно Графіку платежів, який є Додатком № 1 до Договору (а.с. 18-15).
Пунктами 1.3.1, 1.3.2, 1.4.1, 1.4.2 Договору передбачено сплату кредиту двома платежами: 1-й платіж через 30 днів (перший період користування кредитом, протягом якого застосовується базова процентна ставка – 0,99 % в день); 2-й платіж через 50 днів (другий період користування кредитом, протягом якого застосовується базова процентна ставка – 0,99 % в день).
Згідно копії Таблиці (Графіка платежів) обчислення загальної вартості кредиту для позичальника – встановлено, що відповідач зобов`язалась повернути отримані у кредит грошові кошти двома платежами: 05.06.2025 у розмірі 16 757,10 грн та 25.07.2025 у розмірі 2571,40 грн, а всього у сумі 19 328,50 грн, з яких 17 200 грн – сума кредиту, 2128,50 грн – проценти за користування кредитом (а.с. 26).
Згідно копії Паспорта споживчого кредиту встановлено інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с. 28).
Відповідно до копії Log file за Кредитним договором № 1757100 від 07.05.2025 встановлено хронологію дій щодо укладення кредитного договору (а.с. 29).
Згідно копії квитанції до платіжної інструкції № 20215-1363-215106017 від 07.05.2025 на картку отримувача ОСОБА_1 через надавача платіжних послуг ТОВ «ФК «Контрактовий дім» 07.05.2025 перераховано кошти у розмірі 17 200 грн (а.с. 30).
Відповідно до копії листа про надання інформації/документів за № 19731 від 26.01.2026 ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», вказаним товариством підставі Договору № 28122023/02А від 28.12.2023 було здійснено переказ грошових коштів від ТОВ «ФК «Абекор» 07.05.2025 на картку отримувача НОМЕР_2 у сумі 17 200 грн (а.с. 31).
Відповідно до копії Додаткової угоди до Кредитного договору № 1757100 від 07.05.2025 сторони погодили продовжити строк кредитування з кінцевим терміном повернення кредиту 25 серпня 2025 року, орієнтовна загальна вартість кредиту складе 23 159,80 грн, з яких 17 200 – сума кредиту, 5959,80 – проценти за користування кредитом, порядок платежів по поверненню кредиту відображено у Графіку платежів з урахуванням змін, внесених згідно із додатковою угодою (а.с. 32-35).
Згідно копії Паспорта споживчого кредиту встановлено інформацію, яка надається споживачу до укладення додаткової угоди на продовження строку кредиту до договору про споживчий кредит (а.с. 36-38).
За змістом копії розрахунку заборгованості, наданої позивачем ТОВ «ФК «Абекор», заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 25.08.2025 становить 30 822,40 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 17 200 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 5959,80 грн, нарахування на прострочене тіло – 7662,60 грн (а.с. 39-40).
Відповідно до копії повідомлення, наданого АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу суду в порядку витребування доказів за № 20.1.0.0/7-260205/44597-БТ від 13.02.2026 (а.с. 60) та копії виписки за Договором № б/н за період 07.05.2025-07.05.2025 (а.с. 61), підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , та надано інформацію про рух коштів по картці за період з 07.05.2025 по 07.05.2025, на яку 07.05.2025 було здійснено зарахування коштів у сумі 17 200 грн (а.с. 60-61).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено укладення 07.05.5025 між ТОВ «ФК «Абекор» та позичальником ОСОБА_1 електронного Кредитного договору № 1757100, згідно умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 17 200 грн строком на 80 днів з кінцевим терміном повернення до 25 липня 2025 року (включно), а також 06 червня 2025 року Додаткової угоди до Кредитного договору № 1757100 від 07.05.2025 на часткову зміну п. 1.3 Договору та Додатку 1 до Договору, згідно якої сторони погодили, що строк кредиту складає загальну кількість днів користування кредитором (крім періоду прострочення), з кінцевим терміном повернення кредиту 25 серпня 2025 року.
Разом з тим, вимоги п. 7.1 Договору, що у випадку несвоєчасного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту (частини кредиту), позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти в розмірі 0,99 % від залишку заборгованості за сумою кредиту за кожен день прострочення, суд вважав мірою відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язання згідно вимог ст. 625 ЦК України. Тому у відповідності з положенням п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від їх сплати. Отже, суд дійшов висновку про відмову в стягненні відсотків за користування кредитом в розмірі 7662,60 грн.
Крім того суд врахував, що позичальник здійснювала часткову оплату заборгованості, а саме 06.06.2025 на суму 1447,38 грн. Отже, від загальної суми заборгованості 30 822,40 грн, яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача, слід відняти суму нарахувань на прострочене тіло, що на переконання суду є мірою відповідальності передбаченою ст. 625 ЦК України, яка становить 7662,60 грн, а також суму 1447,38 грн, яку було внесено позичальником 06.06.2025. Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаним договором становитиме 21 712,42 грн.
Пропорційно до задоволених позовних вимог судом вирішено стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 7044 грн, судовий збір в сумі 1875,39 грн та витрати за відправку документів відповідачу в сумі 94,04 грн.
Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України ).
Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов укладеного Договору № 1757100 від 07.05.2025 позивачем надано відповідачці кредитні кошти в розмірі 17 200,00 грн. Однак відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість за тілом кредиту та за відсотками.
Переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів враховує, що рішення суду першої інстанції в частині обставин укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів не оскаржується.
Щодо вирішення вимоги про стягнення нарахованих процентів, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
З огляду на наведені норми права, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який було враховано судом першої інстанції, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такі висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.
У справі, що переглядається, умовами кредитного договору передбачено, що кредит – 17 200,00 грн – надається строком на 80 днів з кінцевим терміном повернення 25.07.2025.
Додатковою угодою до Кредитного договору № 1757100 від 07.05.2025 сторони погодили продовжити строк кредитування з кінцевим терміном повернення кредиту 25 серпня 2025 року.
Відповідно до п.п. 1.3.1, 1.3.2 Договору передбачено сплату кредиту двома платежами: 1-й платіж через 30 днів (період, що починається з моменту укладення Договору та закінчується останнім днем (включно), встановленим для сплати першого платежу); 2-й платіж через 50 днів (період, що починається з наступного дня, що слідує за останнім днем першого періоду користування кредитом та закінчується останнім днем (включно), встановленим для сплати другого платежу).
Згідно п. 1.4 Договору процента ставка за користування коштами кредиту залежить від умов користування кредитом та становить: 1.4.1. базова процентна ставка – 0,9900 % в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом; 1.4.2. основна процентна ставка 0,99 % в день, що застосовується протягом другого періоду користування кредитом; 1.4.3. акційна процентна ставка, що застосовується відповідно до наступних умов: - 0,2475 % в день, що застосовується протягом першого періоду користування кредитом (крім випадку якщо позичальник скористався першою акційною ставкою або уклав додаткову угоду про продовження строку кредиту, де дана акційна ставка буде застосована до дати такого укладення(включно), якщо позичальник своєчасно сплатить перший платіж не пізніше строку та не менше суми, що встановлені в початковому Графіку платежів (+3 календарні дні додатково для виконання вказаного зобов`язання) або у вказаний строк укладе додаткову угоду про продовження строку кредиту (пролонгацію). Якщо позичальник не має права на отримання знижки на умовах акційної ставки, акційна ставка в цьому полі буде дорівнювати розміру базової ставки, яка відповідно діє в цей період, у зв`язку з чим ця умова договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для позичальника. У випадку невиконання позичальником умов для отримання індивідуальної знижки від кредитора, користування кредитом для позичальника здійснюється за базовою процентною ставкою протягом першого періоду користування кредитом (без застосування знижки) на звичайних (базових) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів (позичальників), які не мають окремих індивідуальних знижок базової процентної ставки.
Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості по відсотках нараховувалась в межах строку дії договору та додаткової угоди з 07.05.2025 по 25.08.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком: перші 30 днів – за акційною процентною ставкою 0,2475 % в день (1277,10 грн), в подальшому – за основною процентною ставкою – 0,99 % в день по 25.08.2025 (13 792,68 грн).
При цьому, позичальником сплачено 1447,38 грн. Тому сума непогашених відсотків становить 13 622,40 грн ((13 792,68 - 1447,38) + 1277,10).
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про те, що проценти в розмірі 0,99 % від залишку заборгованості за сумою кредиту за кожен день прострочення є мірою відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язання згідно вимог ст. 625 ЦК України, є безпідставними.
Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, є підстави для зміни судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Щодо суті апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України заочне рішення Косівського районного суду від 10 березня 2026 року необхідно змінити, стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» заборгованість за Кредитним договором № 1757100 від 07.05.2025 в розмірі 30 822,40 грн, з яких 17 200,00 грн – тіло кредиту, 13 622,40 грн – нараховані проценти.
Щодо судових витрат
Відповідно до положень частини першої ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позову в сумі 2662,40 грн та сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 3663,60 грн.
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати в сумі 133,50 грн за відправку документів.
Щодо зменшення суми відшкодування з відповідача на користь позивача витрат за правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно вимог частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Позивачем заявлялися вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Однак, суд з урахуванням наданих доказів на понесення таких витрат позивачем, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності, критерій реальності адвокатських витрат, а також виходячи з конкретних обставин справи, її складності, вважає за можливе погодитися з висновком суду першої інстанції про зменшення таких розмір витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції до 7044,00 грн.
Щодо стягнення відшкодування з відповідача на користь позивача витрат за правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 7000,00 грн, то виходячи з вищенаведених норм права, суд вважає за можливе зменшення розміру таких до 2000,00 грн.
Згідно вимог пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Абекор» задовольнити частково.
Заочне рішення Косівського районного суду від 10 березня 2026 року змінити.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» (ЄДРПОУ 39287145, адреса: вул. Костянтинівська, 75, прим. 601А, м. Київ, Подільський район, 04080) заборгованість за Кредитним договором № 1757100 від 07.05.2025 у розмірі 30 822 (тридцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн 40 коп. (з яких 17 200,00 грн – тіло кредиту, 13 622,40 грн – нараховані проценти), а також 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. сплаченого судового збору, 7044 (сім тисяч сорок чотири) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 133 (сто тридцять три) грн 50 коп. за відправку документів відповідачу під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Абекор» (ЄДРПОУ 39287145, адреса: вул. Костянтинівська, 75, прим. 601А, м. Київ, Подільський район, 04080) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в сумі 3663 (три тисячі шістсот шістдесят три) грн 60 коп. та 2000 (дві тисячі) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча:         О. О. Томин
Судді:         Є. Є. Мальцева
О. В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 08 червня 2026 року.