МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 р.  	№ 400/10704/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом	ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КІВІТ ПЛЮС», , 	
до відповідача	Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, , 	
про	визнання протиправною та скасування постанови від 16.09.2025 № 37504/Ж5/15-32-06/36881089-ДПС/ТД-ФС,	

ВСТАНОВИВ:

03 жовтня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КІВІТ ПЛЮС» (далі – позивач) до Південного Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 16.09.2025 № 37504/Ж5/15-32-06/36881089-ДПС/ТД-ФС у розмірі 80000,00 гривень.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за наслідками фактичної перевірки позивача Головним управлінням ДПС в Одеській області було складено Акт фактичної перевірки від 11.07.2025. В цьому акті зазначено про використання позивачем праці найманої особи (комірника) ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин, виплати доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету. Робота цієї особи не відповідає умовам цивільно-правового договору, чим порушено вимоги статті 24 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України). На підставі вищенаведеного акта відповідач прийняв постанову від 16.09.2025 № 37504/Ж5/15-32-06/36881089-ДПС/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 80000,00 гривень. На думку позивача, оскаржувана постанова є протиправною, оскільки під час перевірки він надав контролюючому органу достатні документи на підтвердження того, ОСОБА_1 надавав йому послуги з приймання товару і тари, проводив ротацію товару в складських приміщень на підставі договору про надання послуг. 31.08.2025 між сторонами був підписаний акт наданих послуг № 53. Крім того, позивач нарахував (сплатив) на користь ОСОБА_1 відповідні податки та єдиний внесок.
У відзиві на позовну заяву від 22.10.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволені відмовити у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що 26.08.2025 відповідач отримав лист Головного управління ДПС в Одеській області від 14.08.2025 № 13925/5/15-32-07-06-05 з копією акту перевірки від 11.07.2025, складеного за результатами фактичної перевірки позивача. У пункті 2.2.20 вказаного Акта було встановлено використання позивачем праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин та неподання повідомлення про прийняття працівника на роботу до органів Державної податкової служби, а саме: комірник ОСОБА_1 . Таким чином, на підставі цього Акта згідно зі статтею 265 КЗпП України відповідач правомірно прийняв оскаржувану постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, тобто 80000,00 гривень.
Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
02.06.2025 позивач (Замовник) уклав з ОСОБА_1 (Виконавець) договір № 2/06 надання послуг, відповідно до якого Виконавець зобов`язується надати послуги з приймання товару та тари, ротація товару в складських приміщеннях обсягом 86 видів товару 8 видів тари у період з 02.06.2025 по 31.08.2025.
Згідно Акта наданих послуг від 31.08.2025 № 53 Виконавець надав послуги відповідно до Договору надання послуг від 02.06.2025 № 2/06 вчасно (строк виконання: 02.06.2025-31.08.2025) та в повному обсязі.
Позивач сплатив за ОСОБА_1 09.09.2025 податок на доходи фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок, що підтверджується платіжними інструкціями від 09.09.2025 № 12916, від 09.09.2025 № 12915, від 09.09.2025 № 12914 та податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 6 місяців 2025 року та за 8 місяців, поданих позивачем контролюючому органу 19.07.2025 і 19.09.2025 відповідно.
26.08.2025 до відповідача надійшов лист Головного управління ДПС в Одеській області від 14.08.2025 № 13925/5/15-32-07-06-05 із Актом фактичної перевірки від 14.07.2025 № 37504/Ж5/15-32-06/36881089 (далі – Акт фактичної перевірки від 14.07.2025). 
Відповідно до пункту 2.2.20 Акта фактичної перевірки від 14.07.2025 в ході перевірки встановлено використання праці найманої особи (комірника) без належного оформлення трудових відносин, виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а саме: ОСОБА_1 , який здійснює на складі позивача роботу комірника – займається прийомом, зберігання та видачею товарно-матеріальних цінностей на складі, відповідає за його облік. Також зазначена особа підпорядковується режиму роботи позивача, є матеріально-відповідальною особою, зазначена робота не носить разовий характер, немає чіткого визначення об`єму роботи, що не відповідає умовам цивільно-правового договору.
На підставі Акта фактичної перевірки від 14.07.2025 відповідач виніс постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 16.09.2025 № 37504/Ж5/15-32-06/36881089-ДПС/ТД-ФС про накладення на позивачу штрафу у розмірі 80000,00 гривень.
Вважаючи вищенаведену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 96 (далі – Положення № 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра економіки, довкілля та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Пунктами 6, 9 пункту 4 Положення № 96 встановлено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань
здійснює державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю;
здійснює державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.
Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Отож Держпраці та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.
Згідно з частиною другою статті 259 КЗпП України центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Відтак право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з метою перевірки дотримання податкового законодавства закріплено за податковими органами згідно з частиною другою статті 259 КЗпП України.
Відповідно до пункту 80.10 статті 80 Податкового кодексу України (далі – ПК України) порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього кодексу.
Згідно з абзацами першим і третім пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт перевірки – документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Таким чином, повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання роботодавцями вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)) належать податковому органу відповідно до закону.
Натомість притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення у спосіб накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 КЗпП України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, тобто Держпраці та її територіальним органам.
Пунктом 8 Положення № 96 передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.
Отже, у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання останнього Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 560/9507/23.
Що стосується безпосередньо виявлених порушень, які стали підставою накладення штрафу у спірних правовідносинах, то суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац перший частини першої статті 638 ЦК України).
Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.
У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Частиною першою статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частин першої, другої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно із частинами першою-четвертою статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
61) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;
62) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;
63) при укладенні трудового договору з домашнім працівником;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, – також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Абзацом другим постановляючої частини постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 № 413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту або припинення трудового договору з домашнім працівником» (далі – Постанова № 413) установлено, що повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу/укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації), та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а фізичною особою, яка уклала трудовий договір з домашнім працівником, – за її податковою адресою (місцем проживання) за формою згідно з додатком 1 до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу, а у разі оформлення трудових відносин в електронній формі з використанням Єдиної інформаційно-аналітичної системи «Обрій» відповідна інформація автоматично передається з використанням інтерфейсу прикладного програмування (АРІ).
З наведеного слідує, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 16.06.2020 у справі № 815/5427/17, від 27.06.2024 у справі № 380/761/20 і від 09.10.2024 у справі № 560/9507/23.
Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Вчинення роботодавцем фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) є порушенням законодавства про працю та має наслідком застосування до такої особи відповідальності у вигляді штрафу відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України.
Верховний Суд у постанові від 23.06.2023 у справі № 160/1649/22, аналізуючи положення статей 21, 24 та 265 КЗпП України у правовідносинах щодо накладення штрафу за порушення законодавства про працю, дійшов наступних висновків:
- право на працю може бути реалізовано особою шляхом укладення трудового договору або цивільно-правового договору про працю. Обрання конкретного способу реалізації права на працю залежить не від волі осіб (особи, яка бажає реалізувати вказане право, та особи, яка має потребу у використанні праці/послуг іншої особи), а від характеру правовідносин, які виникли між його учасниками. Зокрема, якщо правовідносини мають ознаки трудових, то саме на роботодавця покладається обов`язок належного оформлення трудових відносин. У зв`язку із цим, посилання роботодавців у такій ситуації на те, що сам працівник наполягав на укладенні цивільного-правового договору, є нікчемним та не звільняє роботодавця від відповідальності, визначеної законом;
- трудовий договір це угода між працівником і роботодавцем, який укладається, як правило, у письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) та інші документи, передбачені законодавством, а роботодавець після укладення такого договору зобов`язаний видати наказ чи розпорядженням про прийняття працівника на роботу та повідомити територіальний орган Державної податкової служби за місцем обліку його як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до Постанови № 413 до початку роботи найманого працівника;
- державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному законодавством, такий орган за наслідками державного контролю має право, зокрема, вживати заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за конкретні правопорушення у розмірах та порядку, визначених законом.
- притягнення роботодавця до відповідальності за порушення імперативних вимог статті 24 КЗпП України, а саме: за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору, відбувається відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 КЗпП України шляхом накладення штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
У постанові від 10.01.2024 у справі № 560/975/19 Верховний Суд виснував, що основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
Особа має право реалізовувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору або цивільно-правового, водночас зазначене залежить від характеру праці і якщо ці відносини мають ознаки трудових, то відповідно до імперативних положень частини третьої статті 24 КЗпП України роботодавцю забороняється залучати працівника до роботи без укладення трудового договору в усній або письмовій формі.
Суд встановив, що 02.06.2025 позивач (Замовник) уклав з ОСОБА_1 (Виконавець) договір № 2/06 надання послуг, відповідно до якого Виконавець зобов`язується надати послуги з приймання товару та тари, ротація товару в складських приміщеннях обсягом 86 видів товару 8 видів тари у період з 02.06.2025 по 31.08.2025.
Тобто цим договором невизначений чіткий об`єм послуг, які Виконавець зобов`язаний надати. Ним лише встановлено кількість видів і тари товару, а не сама кількість товару, яку Виконавець зобов`язаний прийняти тощо.
Згідно Акта наданих послуг від 31.08.2025 № 53 Виконавець надав послуги відповідно до Договору надання послуг від 02.06.2025 № 2/06 вчасно (строк виконання: 02.06.2025-31.08.2025) та в повному обсязі.
В Акті наданих послуг від 31.08.2025 № 53 види та кількість товару позивача, які приймав ОСОБА_1 .
Натомість, ні в договорі про надання послуг від 02.06.2025 № 2/06, ні в Акті наданих послуг від 31.08.2025 № 53 не вказано вартість наданих послуг ОСОБА_1 за прийняття (ротацію) одиниці товару, а вказано тільки загальну ціну наданих послуг.
Таким чином, договором про надання послуг від 02.06.2025 № 2/06 не було встановлено певного матеріального результату, його предметом був процес.
Водночас відповідну роботу ОСОБА_1 протягом усього періоду чинності договору (з 02.06.2025 по 31.08.2025), а отже вона мала системний характер.
Крім цього, абзацом першим пункту 4 договору про надання послуг від 02.06.2025 № 2/06 визначено, що Виконавець зобов`язується вжити усіх заходів щодо приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, обліку, використання, збереження ввірених йому позивачем цінностей.
З вищевикладеного слідує, що позивач фактично допустив ОСОБА_1 до роботи без оформлення з ним трудового договору (контракту).
У зв`язку з цим, відповідач, приймаючи оскаржувану постанову, діяв правомірно, обґрунтовано і за наявності передбачених законодавством правових підстав для реалізації таких повноважень.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.
Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КІВІТ ПЛЮС» до Південного Міжрегіонального управління Державної служби з питань праці відмовити повністю.
2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
3. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
5. Учасники справи:
позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КІВІТ ПЛЮС» (вул. 12 Поздовжня, 84, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54028; код ЄДРПОУ 36881089);
відповідач: Південне Міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (вул. 9 Слобідська, 40/1, м. Миколаїв, Миколаївський район, Миколаївська область, 54003; код ЄДРПОУ 44742194).
6. Повний текст рішення суду складений 13.05.2026.

Суддя В.Г.Ярощук