ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/4021/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та просиВ: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі Довідки № 131 про складові заробітної плати для державного службовця, який до січня 2024 р. працював та зільнився з органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугою років) та Довідки № 132 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням Довідки № 131 про складові заробітної плати для державного службовця, який до січня 2024 р. працював та зільнився з органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугою років) та Довідки № 132 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби з урахуванням раніше проведених виплат.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 (далі - Позивач), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком, обчислену згідно Закону України "Про державну службу".
30 вересня 2024 року, Позивач звернувся з заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі оновлених довідок виданих Чернігівською митницею від 26.09.2024 року №131 та № 132.
До даної заяви було докладено копії відповідних довідок. Однак у своїй відповіді № 15093-13925/П-02/8-2500/24 від 23.10.2024 року було повідомлено, що документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
У відповідності до вимог, зазначених у листі від 23.10.2024 року, на адресу відповідача було направлено оригінали довідок виданих Чернігівською митницею від 26.09.2024 року №131 та№ 132.
У відповіді № 16893-15889/П-02/8-2500/24 від 02.12.2024 року, було відмовлено, посилаючись на те, що Законом України «Про державну службу» проведення перерахунків пенсій не передбачено.
Позивач не погоджуючись із вказаними рішеннями, звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 22 Конституції України передбачено, що закріплені нею права і свободи людини та громадянина не є вичерпними, перебувають під гарантією держави та не можуть бути скасовані. При цьому під час прийняття нових законів або внесення змін до чинного законодавства не допускається звуження змісту чи обсягу вже існуючих прав і свобод.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України.
Правовідносини щодо призначення пенсій державним службовцям врегульовані спеціальним Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII.
Відповідно до пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ втратив чинність, за винятком статті 37, яка продовжує застосовуватися до осіб, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного розділу.
Згідно з пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, який набрав чинності 01 травня 2016 року, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займали посади державної служби та мали не менше десяти років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби відповідно до статті 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актів Кабінету Міністрів України, зберегли право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ. Таке право реалізується у порядку, встановленому для осіб, які мають не менше двадцяти років стажу державної служби.
Таким чином, особи, які станом на 01 травня 2016 року мали необхідний стаж державної служби, а саме не менше десяти років за умови перебування на посаді державної служби на зазначену дату або не менше двадцяти років незалежно від факту проходження державної служби станом на цю дату, зберегли право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що право на пенсію державного службовця мають чоловіки після досягнення 62-річного віку та жінки після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, а також стажу державної служби не менше десяти років за умови роботи на посаді державного службовця на момент досягнення відповідного віку. Таке право також мають особи, які мають не менше двадцяти років стажу роботи на посадах державної служби незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку.
Пенсія державного службовця призначається у розмірі 60 відсотків заробітної плати, з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а для осіб, які на момент звернення за призначенням пенсії вже не займають посади державної служби, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем проходження державної служби.
З аналізу наведених положень убачається, що для реалізації права на пенсію державного службовця особою, яка станом на 01 травня 2016 року мала не менше десяти років стажу державної служби та займала відповідну посаду, необхідною є сукупність таких умов: досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наявність необхідного страхового стажу та стажу державної служби не менше десяти років, а також перебування на посаді державного службовця на момент досягнення відповідного віку.
Отже, до набрання чинності Законом №889-VIII право на пенсію державного службовця мали особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку та набули необхідного страхового стажу, а також мали не менше десяти років стажу державної служби й працювали на посаді державного службовця на момент досягнення такого віку або мали не менше двадцяти років стажу роботи на посадах державної служби незалежно від місця роботи на той час.
Таким чином, визначальними умовами для переведення особи на пенсію державного службовця є дотримання сукупності вимог, передбачених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ та Прикінцевими і перехідними положеннями Закону №889-VIII, зокрема щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Положеннями пунктів 4-7 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV передбачено, що особи, яким пенсію було призначено або переведено відповідно до цього Закону, мають право у будь-який час звернутися до органів Пенсійного фонду України із заявою про переведення на пенсію або щомісячне довічне грошове утримання за спеціальними законами, зокрема законами України «Про державну службу», «Про Кабінет Міністрів України», «Про прокуратуру», «Про дипломатичну службу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів» та іншими нормативними актами, із встановленням розміру пенсії, який особа отримувала до такого переведення. Таке переведення здійснюється з першого числа місяця, наступного за місяцем подання відповідної заяви.
Предметом спору у цій справі є правомірність дій та рішень органу Пенсійного фонду щодо неврахування при обчисленні пенсії позивача довідки №131 про складові заробітної плати державного службовця, зокрема посадового окладу, надбавки за ранг та надбавки за вислугу років, а також довідки №132 про інші складові заробітної плати, виданої для призначення пенсії особі, яка має не менше двадцяти років стажу державної служби та на момент виходу на пенсію не займала відповідну посаду державної служби або працювала в державних органах, які не здійснили класифікацію посад державної служби.
Слід зазначити, що до набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII питання перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, регулювалося статтею 37-1 цього Закону, якою було передбачено, що умови та порядок проведення перерахунку пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ був визнаний таким, що втратив чинність, за винятком статті 37, яка продовжує застосовуватися до осіб, визначених пунктами 10 та 12 зазначеного розділу.
Надаючи оцінку конституційності підпункту 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, Конституційний Суд України у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 зазначив, що правове регулювання пенсійного забезпечення державних службовців залежно від часу призначення пенсії здійснювалося та здійснюється відповідно до різних нормативно-правових актів, насамперед законів України, якими у різні періоди визначалися форми, види, підстави та умови пенсійного забезпечення цієї категорії осіб.
Конституційний Суд України вказав, що після набрання чинності Законом №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців загалом регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV як загальним законом, який визначає правові засади функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Водночас право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ було збережено для осіб, визначених пунктами 10 та 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.
Разом із тим законодавець не передбачив для таких осіб механізму індексації та перерахунку вже призначених пенсій, що стало предметом конституційного контролю.
У своїх рішеннях Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що зміна механізму нарахування соціальних виплат і допомоги є допустимою за умови дотримання критеріїв пропорційності та справедливості і не може призводити до нівелювання самої сутності права на соціальний захист. Водночас Верховна Рада України, реалізовуючи свої конституційні повноваження щодо законодавчого регулювання пенсійного забезпечення, зобов`язана забезпечувати узгодженість відповідних законодавчих приписів із положеннями Конституції України.
Крім того, Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на те, що складовою принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає чіткості, зрозумілості та передбачуваності правового регулювання. Особа повинна мати обґрунтовані та правомірні очікування щодо стабільності законодавства та послідовності правового регулювання у сфері реалізації своїх прав.
У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив, що особи, яким пенсія призначена відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, мали правомірні очікування щодо належного правового врегулювання питань подальшого перерахунку та осучаснення таких пенсій.
Досліджуючи питання конституційності підпункту 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, Конституційний Суд України також врахував доводи заявника щодо фактичної неможливості збільшення розміру пенсії, призначеної на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ.
У цьому контексті Суд наголосив, що позитивний обов`язок держави у сфері соціального захисту полягає, зокрема, у належному нормативному врегулюванні відповідних суспільних відносин.
Конституційний Суд України зазначив, що гарантоване статтею 46 Конституції України право на соціальний захист передбачає не лише призначення пенсії, а й забезпечення такого її розміру, який відповідає потребам людини, принципу людської гідності та іншим конституційним цінностям. За наявності відповідних економічних передумов держава повинна забезпечувати своєчасне проведення індексації та перерахунку пенсій.
У Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 Конституційний Суд України прямо вказав, що юридичний механізм індексації та перерахунку пенсій є однією з конституційних гарантій ефективної реалізації права особи на соціальний захист.
Також Суд підкреслив, що Верховна Рада України, реалізуючи положення статей 3, 8, 24 та 46 Конституції України, повинна законодавчо врегулювати підстави, порядок та умови індексації і перерахунку всіх видів пенсій для всіх категорій пенсіонерів.
Конституційний Суд України звернув увагу, що відсутність у підпункті 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII посилання на статтю 37-1 Закону №3723-ХІІ фактично унеможливила проведення перерахунку пенсій особам, які отримують пенсію відповідно до статті 37 цього Закону. Наслідком такого правового регулювання стала істотна різниця у розмірах пенсій державних службовців залежно від часу їх призначення.
З урахуванням наведеного Конституційний Суд України дійшов висновку, що існуюче законодавче регулювання не є звичайною прогалиною у праві, а становить законодавче упущення, яке суперечить Конституції України.
Саме з цих підстав Конституційний Суд України визнав підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII таким, що не відповідає частині другій статті 3, частинам першій та другій статті 8, частині першій статті 24 та статті 46 Конституції України в тій частині, в якій зазначене положення унеможливило перерахунок пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Отже, на момент звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії державного службовця на підставі довідок №131 та №132 про складові заробітної плати існувало законодавче упущення щодо врегулювання порядку перерахунку пенсій особам, яким пенсію було призначено відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
При цьому ані Закон №889-VIII, ані Закон №1058-IV не містять положень, які б визначали підстави, умови та механізм проведення такого перерахунку пенсії для осіб, яким пенсію призначено відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Водночас у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 Конституційний Суд України, враховуючи необхідність забезпечення балансу між приватними інтересами осіб, які мають право на пенсію державного службовця, та публічним інтересом щодо збереження збалансованості Державного бюджету України в умовах воєнного стану, відтермінував втрату чинності підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.
Визнаний неконституційним припис Закону №889-VIII втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування в Україні воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, зі змінами. При цьому Конституційний Суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до Конституції України та зазначеного Рішення.
Отже, станом на час розгляду цієї справи підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII формально залишається чинним та не втратив юридичної сили.
Водночас відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
З огляду на закріплений статтею 7 КАС України принцип пріоритетності актів вищої юридичної сили, а також з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 23 грудня 2022 року №3-р/2022, суд не може залишати поза увагою встановлену неконституційність законодавчого регулювання, яке фактично унеможливило перерахунок пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19 зазначила, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції України та законам України, незалежно від того, чи були такі акти оскаржені в судовому порядку та чи залишаються вони чинними на момент розгляду справи. Аналогічний підхід викладено у постановах Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №913/204/18 та від 10 березня 2020 року у справі №160/1088/19.
Подібна правова позиція також висловлювалася Верховним Судом України, зокрема у постанові від 10 лютого 2016 року у справі №537/5837/14-а, в якій суд, керуючись принципом законності та пріоритетністю закону над підзаконними нормативно-правовими актами, зазначив, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій підлягають застосуванню саме положення закону, а не постанови Кабінету Міністрів України.
Отже, з урахуванням положень статті 7 КАС України та Рішення Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022, суд при вирішенні цієї справи має виходити з того, що правове регулювання, яким унеможливлено перерахунок пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, було визнано таким, що не відповідає Конституції України. Формальне збереження чинності відповідної норми до настання визначеного Конституційним Судом України строку не позбавляє суд обов`язку враховувати правову позицію Конституційного Суду України щодо неконституційності такого законодавчого упущення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» визначено порядок пенсійного забезпечення окремих категорій осіб, у тому числі державних службовців. Зокрема, передбачено, що з 01 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, у період роботи особи на посадах державної служби, визначених Законом №889-VIII, а також на посадах і на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», виплачуються в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», крім випадків, прямо визначених цим Порядком.
Відповідно до пункту 1 Порядку №622 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Положеннями Порядку №622 також визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права на неї, у розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з яких сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, пенсія обчислюється із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі.
При цьому посадовий оклад, надбавка за ранг та надбавка за вислугу років враховуються у розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби або прирівняною до неї посадою у разі відсутності у відповідному державному органі такої посади.
Інші виплати, крім посадового окладу, надбавки за ранг та надбавки за вислугу років, які включаються до заробітку для обчислення пенсії, визначаються за вибором особи, яка звернулася за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією, незалежно від наявності перерв, починаючи з 01 травня 2016 року. Середньомісячний розмір таких виплат визначається шляхом ділення їх загальної суми за 60 календарних місяців на 60, а за бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні.
Оскільки на час розгляду цієї справи законодавцем не врегульовано окремого механізму перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а пенсійне забезпечення державних службовців після набрання чинності Законом №889-VIII загалом здійснюється з урахуванням положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів вважає можливим застосування положень цього Закону до спірних правовідносин за аналогією закону.
Згідно з частинами третьою та п`ятою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання відповідної заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату, дохід та інших документів, які містяться у пенсійній справі на час такого переведення, а також додаткових документів, поданих особою або одержаних органами Пенсійного фонду України.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може бути врахована заробітна плата або дохід за періоди страхового стажу, визначені частиною першою статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення або попереднього перерахунку попереднього виду пенсії.
З наведеного вбачається, що під час переведення особи з одного виду пенсії на інший орган Пенсійного фонду України повинен враховувати не лише документи, наявні у пенсійній справі, але й додатково подані особою документи, якщо вони мають значення для правильного визначення розміру пенсії.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії здійснюється з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу, набутого після призначення або попереднього перерахунку пенсії, незалежно від перерв у роботі. Такий перерахунок проводиться із заробітної плати або доходу, з яких було обчислено пенсію.
За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії може бути проведений із заробітної плати за періоди страхового стажу, визначені частиною першою статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення або попереднього перерахунку пенсії.
У разі якщо після призначення або перерахунку пенсії особа має менше ніж 24 місяці страхового стажу, черговий перерахунок проводиться не раніше ніж через два роки після призначення або попереднього перерахунку пенсії з урахуванням набутого після цього страхового стажу та заробітної плати, з якої пенсію було призначено або попередньо перераховано.
Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стаж, достатній для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від часу, який минув після призначення або попереднього перерахунку пенсії, із урахуванням заробітної плати, з якої пенсію було призначено або попередньо перераховано.
Органи Пенсійного фонду України щороку з 01 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсій тим особам, які станом на 01 березня відповідного року набули право на проведення такого перерахунку, на найбільш вигідних умовах. Порядок проведення такого перерахунку встановлюється правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата або дохід за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а також у разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також може враховуватися заробітна плата або дохід за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивач на момент звернення до органу Пенсійного фонду України мав право на пенсійне забезпечення відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та подав належні документи, які підтверджують складові заробітної плати, що підлягають врахуванню при визначенні розміру його пенсії.
Колегія суддів враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 23 грудня 2022 року №3-р/2022 встановлено наявність законодавчого упущення щодо врегулювання механізму перерахунку пенсій осіб, яким пенсія призначена на підставі статті 37 Закону №3723-ХІІ. Водночас відсутність належного нормативного врегулювання не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на соціальний захист та позбавлення її можливості реалізувати право на отримання пенсії у належному розмірі.
З огляду на принцип верховенства права, необхідність забезпечення ефективного захисту порушених прав особи та правові висновки Конституційного Суду України і Верховного Суду щодо застосування найбільш сприятливого для особи підходу у разі наявності прогалин або неоднозначності правового регулювання, колегія суддів вважає, що подані позивачем довідки про складові заробітної плати підлягали врахуванню відповідачем під час вирішення питання щодо переведення та перерахунку пенсії.
Оскільки відповідач не довів правомірності неврахування зазначених документів та не навів переконливих правових підстав для відмови у проведенні відповідного перерахунку пенсії, суд першої інстанції обґрунтовано визнав дії (бездіяльність) пенсійного органу протиправними та правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до власного тлумачення норм права та переоцінки встановлених судом обставин справи, а тому не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, у зв`язку з чим підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення не вбачається.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна 

Т.Р. Вівдиченко