Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Єдиний унікальний номер №534/1698/25 
Провадження № 2/943/281/2026 
23 квітня 2026 року м. Буськ
Буський районний суд Львівської області в складі:
головуючого-судді Коса І.Б.,
за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,
за участю:
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Басая М.М. (у режимі ВКЗ),
представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Мульченка Є.В. (у режимі ВКЗ),
представника відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» – Ходоновича П.М. (у режимі ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «НАСК «ОРАНТА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:
позивач ОСОБА_1 , через адвоката Басая М.М., звернувся до суду із указаним вище позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в загальному розмірі 61339,73 грн., що складається із майнової шкоди у розмірі 31839,83 грн., витрат на лікування в сумі 14000 грн. та на проведення експертної оцінки матеріальних збитків авто після ДТП в розмірі 5500 грн., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн.
В обґрунтування позовних вимог адвокат Басай М.М. покликається на те, що 29 березня 2025 року відбулася ДТП, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належний позивачу ОСОБА_1 . Указана ДТП мала місце із вини відповідача ОСОБА_2 , якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП згідно постанови Комсомольського міського суду Полтавської області від 17.04.2025 року в справі №534/910/25. Згідно висновку експерта №47/04-25 від 16.04.2025 вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля складає 133368,46 грн., а за проведеного експертом вказаного дослідження для проведення оцінки шкоди позивачем сплачено 5500,00 грн. Крім того, у зв`язку із тривожно-депресивним розладом, що мав місце внаслідок ДТП, позивач ОСОБА_1 протягом 16-22 травня 2025 року проходив стаціонарне лікування згідно Виписки із протоколу ЛКК №9 від 10.06.2025 року вартістю 14000,00 грн. Таким чином, загальна вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу ОСОБА_1 унаслідок ДТП, складає 152868,46 грн. (133368,46+14000+5500). При цьому, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА», яка частково здійснила страхове відшкодування у розмірі 101528,46 грн. Тому, беручи до уваги вказану виплату страхового відшкодування, представник позивача вважає, що на користь його довірителя підлягає стягненню різниця між отриманою страховою виплатою та фактичним розміром завданої шкоди, що становитиме 51339,73 грн. (152868,46-101528,46). Крім того, представник позивача вважає, що протиправними діями відповідача його довірителю була також заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичних і моральних стражданнях позивача, загострення хронічних хвороб, яке мало больову форму, внаслідок чого проходив стаціонарне лікування у вищевказаний період, а тому враховуючи всі перелічені вище фактори, фізичні страждання та моральну біль, позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Відтак, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та просить покласти на відповідача судові витрати по справі.
Ухвалою судді Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 03.07.2025 року вказана цивільна справа передана за підсудністю на розгляд Золочівського районного суду Львівської області, який своєю ухвалою від 11.08.2025 року передав указану справу за підсудністю на розгляд Буського районного суду Львівської області.
Ухвалою судді від 04.09.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 09.10.2025 року до участі в цій справі у якості співвідповідача залучено ПАТ «НАСК «ОРАНТА», якій направлено копію ухвали, копію позовної заяви та доданих до неї документів, а також запропоновано подати відзив на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 , через адвоката Мульченка Є.В., направив до суду відзив на позовну заяву від 18.09.2025, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки не погоджується із доводами позовної заяви із таких мотивів. Зокрема, на момент ДТП від 29.03.2025 року, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застраховано у ПАТ «НАСК «Оранта», якою було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 101578,73 грн. Таким чином, представник відповідача вважає, що даний спір із приводу суми страхового відшкодування, повинен вирішуватися між страховою компанією ПАТ НАСК «Оранта» та позивачем, оскільки ліміт страхового відшкодування дозволяє покрити завдані збитки у повному обсязі. Більше того, вищевказана експертиза щодо вартості відновлювального ремонту проводилась 16 квітня 2025 року, а ДТП відбулась 29 березня 2025 року, тобто через 17 днів після ДТП, а відповідача, як учасника ДТП та особу, яка може підтвердити або навпаки спростувати наявність тих або інших ушкоджень, про проведення огляду не запрошували. Крім того, представник відповідача категорично заперечує проти заявленої позивачем моральної шкоди в розмірі 10000 грн., яка взагалі нічим необґрунтована, а також перебування позивача на лікуванні за спливом більше одного місяця від ДТП, наявними хронічними хворобами позивача без пояснення їх пов`язаності з транспортною пригодою, як і відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження заявленої суми витрат 14000 грн., тобто без надання підтверджуючих про оплату документів (квитанція, ордер тощо). Крім того, представник відповідача повністю заперечує проти позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, оскільки така жодним чином не доведена, а сторона відповідача не заперечує, що саме внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху відбулася вищевказана ДТП, проте адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, є необережним правопорушенням. Відтак, представник відповідача просив у задоволенні заявленого позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.
Позивач ОСОБА_1 , через адвоката Басая М.М., направив до суду відповідь на вищевказаний відзив від 23.10.2025, у якому позивач не може погодитись із твердженнями відповідача у відзиві на позовну заяву, з огляду на таке: 1) позивачем не заперечується факт отримання ним страхового відшкодування в сумі 101528,73 грн., яке частково покрило збитки, завдані йому внаслідок ДТП; 2) позовними вимогами є різниця між фактично завданою шкодою та сумою часткового відшкодування, отриманого позивачем від ПАТ НАСК «ОРАНТА», розрахунок якої міститься у позовній заяві; 3) позивач внаслідок ДТП проходив вартісне лікування, підтверджене медичними виписками та протоколом ЛКК №9 від 10.06.2025, що є фактично значно вищою за 14000,00 грн., але його повну вартість позивач документально довести не має можливості, в зв`язку із чим позовними вимогами є саме та сума, витрати якої на лікування підтверджені відповідним висновком ЛКК; 4) щодо моральної шкоди представник позивача звернув увагу на те, що заявлені позивачем 10000,00 грн. у жодному випадку не є «захмарними», що дорівнюють лише 7% від суми матеріальної шкоди, завданої ДТП, що враховуючи саме необережний, а ненавмисний характер заподіяння шкоди, є повною мірою розумним розміром збитків. Відтак, ураховуючи викладене, представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 , через адвоката Мульченка Є.В., направив до суду письмові заперечення від 06.11.2025 року щодо вищевказаної відповіді на відзив від 23.10.2025, де вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки із наданих співвідповідачем доказів та відзивом на позовну заяву вбачається, що матеріальні збитки позивачу були компенсовані у повному обсязі, а тому представник відповідача вважає відсутньою матеріальну шкоду. Таким чином, відсутня шкода заподіяна майну позивача, оскільки співвідповідач компенсував повну вартість матеріальних збитків у сумі 101578,73 грн., виходячи із ринкової вартості автомобіля до та після ДТП. Натомість, позивач мав можливість продати вказаний автомобіль покупцю, а якщо не скористався вищезазначеною пропозицією, відповідач в цьому не винен. Що стосується компенсації вартості витрат по проведенню оцінки транспортного засобу, які на думку представника відповідача, всі ці витрати повинні нестись страховою компанією, після проведення власної оцінки, проте страхова компанія обґрунтовано їх компенсувати відмовляється. Щодо вартісного лікування відповідач виклав свої заперечення у відзиві на позовну заяву та повторно наголошує про те, що до матеріалів справи не долучено підтверджуючі документи (квитанція, платіжне доручення тощо). Крім того, на момент ДТП позивач вже знаходився на стаціонарному лікуванні у медичному закладі та, як справедливо зазначає співвідповідач, що лікування позивача пов`язані з хронічними захворюваннями, які оплаті та компенсації не підлягають. Також представник відповідача вважає позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 10000 грн. необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають через їх недоведеність. Тому, представник відповідача просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.
Крім того, відповідач ПАТ «НАСК «ОРАНТА», через представника Ходоновича П.М., направив до суду відзив на позовну заяву від 24.10.2025, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки не погоджується із доводами позовної заяви із таких мотивів. Зокрема, заперечуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, вважає їх необґрунтованими і такими, що суперечать нормам спеціального законодавства, що регулює спірні правовідносини. Так, згідно наданого позивачем Звіту про оцінку вартості матеріального збитку №47/04-25 від 16.04.2025 року слідує, що ринкова вартість транспортного засобу позивача до моменту ДТП складала 160428,73 грн., тоді як вартість його відновлювального ремонту становить 294320,21 грн., що вказують на економічну недоцільність ремонту пошкодженого автомобіля та кваліфікують його, як фізично знищений, відповідно до положень чинного законодавства. Відтак, страховик організував розміщення пошкодженого транспортного засобу на онлайн-аукціоні AUTOonline для визначення його реальної ринкової вартості у пошкодженому стані, за результатами чого отримано найвищу цінову пропозицію у розмірі 58850,00 грн. Таким чином, страховик здійснив розрахунок належного до виплати страхового відшкодування у повній відповідності до вимог статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у розмірі 101578,73 грн. (160428,73-58850), що є різницею між вартістю пошкодженого транспортного засобу до ДТП та після неї, яка була перерахована позивачу в повному обсязі. Відтак, представник відповідача вважає, що будь-які вимоги про стягнення матеріальної шкоди є безпідставними. Крім того, представник відповідача заперечує проти стягнення із нього витрат на лікування в розмірі 14000,00 грн., виходячи із положень ч. 4 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки матеріали справи не містять доказів отримання позивачем травм чи будь-яких тілесних ушкоджень, а позивачем не надано жодних доказів щодо походження вказаних витрат безпосередньо за наслідками ДТП від 29.03.2025, а сам факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні через півтора місяці після ДТП не є доказом того, що саме ця подія стала його причиною. Крім того, представник відповідача повністю заперечує проти позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, оскільки вони не ґрунтуються на нормах спеціального законодавства та є похідними від недоведених вимог про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю. Окрім того, представник відповідача вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення витрат на проведення оцінки в розмірі 5500,00 грн., оскільки страховик виконав усі покладені на нього Законом обов`язки своєчасно та в повному обсязі, а отже, підстави для відшкодування таких витрат відсутні. Таким чином, на думку представника відповідача, обов`язок страховика відшкодувати витрати на оцінку виникає виключно у випадку, якщо він не провів огляд транспортного засобу протягом 10 робочих днів з моменту отримання повідомлення про ДТП. Натомість, оскільки позивач звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку 31 березня 2025 року, а відповідачем вже наступного дня, 01 квітня 2025 року, в особі уповноваженого представника страховика було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складено відповідний протокол огляду, підписаний сторонами, що відповідає положенням ч. 4 ст. 28 та ч. 4 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відмовити у повному обсязі.
Відповіді на вищевказаний відзив ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 24.10.2025, у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, від позивача  ОСОБА_1 та його представника – адвоката Басая М.М. до суду не надходило.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, а його представник – адвокат Басай М.М. в судовому засіданні (у режимі ВКЗ) підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Крім того, адвокат Басай М.М. повідомив, що подальша доля пошкодженого автомобіля позивача йому невідома та в нього відсутні відомості про передачу такого відповідачам у справі чи третім особам, оскільки тривалий час не має зв`язку з довірителем.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, а його представник – адвокат Мульченко Є.В. в судовому засіданні (у режимі ВКЗ) заперечив позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та письмових запереченнях, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, адвокат Мульченко Є.В. в судовому засіданні наполягав на тому, що залишки пошкодженого автомобіля позивача не передавалися його довірителю (відповідачу по справі), як і позивач не надавав згоди на відчуження автомобіля страховою компанією та не оспорював розміру виплаченого йому страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
Представник відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» – Ходонович П.М. в судовому засіданні (у режимі ВКЗ) просив у задоволенні позовних вимог до страхової компанії відмовити повністю, заперечивши проти їх задоволення із підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, оскільки ним повністю виплачене страхове відшкодування позивачу, а підстав для виплати витрат на лікування та моральної шкоди зі страхової компанії також не має. Крім того, позивач ОСОБА_1 не звертався до страхової компанії із претензіями після виплати йому страхового відшкодування чи незгодою із сумою такого відшкодування, автомобіль залишився у володінні позивача ОСОБА_1 .
Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши докази та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи із таких мотивів.
Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами п`ятою – сьомою статті 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що постановою Комсомольського міського суду Полтавської області (на даний час - Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області) від 17 квітня 2025 року в справі №534/910/25, яка набрала законної сили від 29.04.2025, відповідача у цій справі  ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. за те, що 29 березня 2025 року о 10 год. 25 хв. в м. Горішні Плавні по вул. Будівельників 16 водій ОСОБА_2 , рухаючись на транспортному засобі «Dacia Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 по другорядній дорозі та не дав дорогу транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення із автомобілем «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальної шкоди, чим порушив п. 16.11 ПДР України. Тобто, вищевказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, установлено вину відповідача ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
В силу частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відтак, вищевказаним судовим рішенням, у відповідності до якого відповідача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, копія якого міститься в матеріалах даної цивільної справи, яким установлені вищевказані обставини пригоди за участю відповідача та ніким із учасників справи не заперечуються, що доказуванню не підлягають.
Так, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, в силу вимог пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України, є однією із самостійних підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 4, п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України).
У частині другій статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно частини першої статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Частиною першою статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Пунктом 1 частини першої статті 26 цього Закону визначено, що у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані, зокрема, з пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи.
Страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті (п. 1 ч. 1 ст. 27 цього Закону).
Частиною першою статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ч. 2 ст. 28 цього Закону).
Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 квітня 2025 року в справі №467/1102/19 виснував, що у разі встановлення судом, що відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищує його вартість на момент ДТП, тобто ремонт є економічно необґрунтованим, а тому стягненню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за мінусом страхового відшкодування.
Разом із тим, відповідно до наявного у матеріалах справи Звіту про оцінку вартості матеріального збитку СОД ФОП ОСОБА_3 №47/04-25 від 16.04.2025, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей, на дату події 29.03.2025, його складових складає 294320,21 грн.; ринкова вартість вказаного автомобіля без урахування аварійних пошкоджень на вказану дату становить 160428,73 грн.; його ж вартість в пошкодженому стані після ДТП становить 27060,27 грн., що ніким із учасників справи не оспорюється. Відтак, оцінювач у цьому звіті констатував, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату події 29 березня 2025 року, становить 160 428,73 грн.
Отже, суд вважає, що транспортний засіб марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , є фізично знищеним, у зв`язку із тим, що його ремонт є економічно необґрунтованим, оскільки вартість пошкодження на час ДТП становить 294320,21 грн., що перевищує його ринкову вартість 160428,73 грн., тобто вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля перевищує його ринкову вартість станом на день настання ДТП.
Як убачається із матеріалів справи та визнається всіма учасниками справи, що власником пошкодженого транспортного засобу марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 є позивач у цій справі ОСОБА_1 . Натомість, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент ДТП (29.03.2025) застрахована у співвідповідача в цій справі ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно Страхового поліса за №226472825. 
Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, що 11 червня 2025 року відповідач у цій справі ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснила виплату позивачу ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 101 578,73 грн., пов`язане із пошкодженням його транспортного засобу марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується випискою по рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 20.06.2025 (про безготівкове зарахування від 11.06.2025) та ніким із учасників справи не оспорюється.
Згідно абзацу другого частини третьої статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ринкова вартість транспортного засобу до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається суб`єктом оціночної діяльності, оцінювачем, судовим експертом або страховиком (МТСБУ) відповідно до положень законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні. Ринкова вартість транспортного засобу після його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визначається страховиком (МТСБУ) на підставі цінової пропозиції, отриманої щодо заявленого для продажу пошкодженого транспортного засобу на аукціоні з продажу пошкоджених транспортних засобів, у тому числі що проводиться з використанням інформаційно-комунікаційних систем (онлайн-аукціон, торги).
При цьому, суд погоджується із доводами представника відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» щодо визначення ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного позивачу ОСОБА_1 , шляхом розміщення страховиком вказаного автомобіля на онлайн-аукціоні AUTOonline для визначення його реальної ринкової вартості у пошкодженому стані, за результатами чого страховиком отримано найвищу цінову пропозицію в розмірі 58850,00 грн., а тому суд вважає прийнятними такі доводи представника відповідача, оскільки вказані дії відповідача відповідають приписам абзацу другого частини третьої статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підтверджуються матеріалами ТОВ «Аудатекс Україна» (ІД об`єкта: 1202506025782264), що не спростовано позивачем та його представником.
Крім того, судом встановлено, що пошкоджений у ДТП автомобіль марки «Mazda 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після настання ДТП залишився у фактичному користуванні позивача ОСОБА_1 та не був переданий відповідачам у справі, оскільки у матеріалах справи не має доказів того, що залишки пошкодженого внаслідок ДТП належного позивачу автомобіля, були передані відповідачам у справі.
Разом із тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 жовтня 2025 року в справі №554/10794/20 виснував про відсутність у матеріалах справи доказів того, що залишки пошкодженого внаслідок ДТП належного позивачу автомобіля, були передані відповідачу. У постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року в справі №127/19300/17 та від 26 жовтня 2022 року в справі №203/2064/19 зроблено висновок, що «задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу, і одночасне залишення у власності позивача цього автомобіля, не можна визнати обґрунтованим». Установивши, що ремонт належного позивачу автомобіля вважається економічно необґрунтованим, оскільки вартість відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість на момент ДТП, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що розмір завданого позивачу матеріального збитку має становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Ураховуючи зазначене, апеляційний суд, дослідивши належним чином надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про стягнення із Особи_2 на користь Особи_1 завданої майнової шкоди внаслідок ДТП в розмірі 293023,50 грн, оскільки факт скоєння Особою_2 ДТП є беззаперечно доведений, апеляційний суд належним чином встановив розмір завданої позивачу майнової шкоди, яка становить різницю між вартістю автомобіля до ДТП та після з урахуванням виплати страхового відшкодування.
Крім того, як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21 квітня 2025 року в справі №467/1102/19, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».
Отже, ураховуючи вищенаведене та правовий висновок Верховного Суду в постанові від 21 квітня 2025 року в справі №467/1102/19, положення статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь із відповідача ОСОБА_2 майнової шкоди у розмірі 31839,83 грн., враховуючи відсутність різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у розмірі 101 578,73 грн., як різниці між вартістю автомобіля до ДТП (160428,73 грн) та після ДТП (абз. 2 ч. 3 ст. 28 спеціального Закону) на підставі цінової пропозиції онлайн-аукціону (58850,00 грн).
Крім того, суд вважає безпідставною позовну вимогу про відшкодування витрат на лікування позивача ОСОБА_1 в сумі 14000 грн., виходячи із таких мотивів.
Так, щодо вказаної позовної вимоги суд вважає релевантними норми статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де частиною четвертою цієї статті передбачено, що не підлягають відшкодуванню витрати на лікування захворювань, клінічних станів потерпілої фізичної особи, які не мають клінічно вираженої картини перебігу, не підтверджені клінічними методами діагностики та/або не є наслідком дорожньо-транспортної пригоди.
Зокрема, як убачається із постанови Комсомольського міського суду Полтавської області від 17 квітня 2025 року в справі №534/910/25, яка набрала законної сили від 29.04.2025 та не підлягає доказуванню в силу приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України, що позивачу ОСОБА_1 , який був потерпілим у даній ДТП, не вбачається про заподіяння йому будь-яких тілесних ушкоджень, а механічні пошкодження отримали виключно транспортні засоби.
Разом із тим, як слідує із матеріалів справи, що позивачем ОСОБА_1 , на підтвердження заявленої вимоги, до суду надано виключно два документи, а саме: Виписку із протоколу ЛКК №9 від 10.06.2025 та Виписку із медичної карти стаціонарного хворого №17601, із яких убачається про проходження позивачем ОСОБА_1 стаціонарного лікування у КП «Полтавська обласна клінічна лікарня» протягом 04.03.2025-12.05.2025 та 16.05.2025-22.05.2025, де матеріальні витрати пацієнта за вищевказане лікування склали 14000 грн. 
Проте, суд вважає надані позивачем докази на підтвердження витрат за проведене лікування неналежними та недопустимими доказами в цій справі, оскільки зазначені витрати належно не підтверджені позивачем, стосуються подій, які мали місце задовго до настання ДТП та після неї, лікування позивача ОСОБА_1 стосується його хронічних захворювань, а також заявлені витрати на лікування захворювань позивача не підтверджені клінічними методами діагностики, як і не доведено позивачем, що такі захворювання були наслідком цієї ж дорожньо-транспортної пригоди.
Разом із тим, суд вважає, що слід задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення його витрат на залучення спеціаліста в сумі 5500 грн., зокрема за оплату ним Звіту про оцінку вартості матеріального збитку СОД ФОП ОСОБА_3 №47/04-25 від 16.04.2025, виходячи із такого.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Зокрема, на підтвердження понесення позивачем ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста (експерта), позивачем надано висновок спеціаліста, зокрема, Звіту про оцінку вартості матеріального збитку СОД ФОП ОСОБА_3 №47/04-25 від 16.04.2025, який використаний страховиком для визначення розміру завданих позивачу ОСОБА_1 збитків у зв`язку із ДТП, що мало місце із вини відповідача ОСОБА_2 , чого останнім не спростовано, як і відповідачі по справі жодним чином не заперечували зазначених у цьому Звіті обставин оцінки.
Разом із тим, платіжною інструкцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.04.2025 підтверджується, що позивач ОСОБА_1 сплатив на користь ФОП ОСОБА_3 за оцінку матеріальних збитків авто після події 29.03.2025 «Mazda 6», НОМЕР_1 , суму в розмірі 5500,00 грн.
При цьому, беручи до уваги положення частини четвертої статті 28, абзацу другого та четвертого частини четвертої статті 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та проведення страховиком огляду (протокол огляду ТЗ від 01.04.2025) пошкодженого транспортного засобу позивача у межах 10 робочих днів із моменту отримання повідомлення про ДТП (31.03.2025), що звільняє страховика від виплати позивачу таких витрат, а тому в межах заявленої вимоги саме до відповідача ОСОБА_2 , із вини якого відбулось пошкодження транспортного засобу та із вини якого позивач змушений був нести заявлені витрати по залученню спеціаліста, отже суд приходить до переконання, що понесені позивачем ОСОБА_1 витрати в розмірі 5500,00 грн. на залучення спеціаліста за підготовку Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого відповідачем ОСОБА_2 , підлягають стягненню саме із останнього, адже зазначені втрати позивач зазнав у зв`язку із пошкодженням відповідачем його транспортного засобу внаслідок ДТП, які необхідні для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), що відповідає приписам ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України.
Крім того, суд вважає, що до часткового задоволення підлягає заявлена позивачем ОСОБА_1 вимога про стягнення із відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн., яка обгрунтована порушенням звичайного способу життя, негативним впливом на стан здоров`я, а також пережитих моральних страждань, пов`язаних із ДТП, що повністю заперечується представниками відповідачів у справі через те, що така вимога, на думку відповідачів, є абстрактною, не підтверджується жодними доказами та без долучення підтверджуючих документів, виходячи із наступного.
При цьому, суд виходить із засад добросовісності, розумності та справедливості, а також приписів п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України (моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна).
Відтак, оскільки заявлений розмір моральної шкоди належним чином не доведений та не підтверджується належними та допустимими доказами, проте з усією очевидністю вбачається, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка виразилася у його душевних стражданнях через пошкодження майна (транспортного засобу позивача), необхідності його відновлення та звернення до суду для захисту порушених прав, а тому суд, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 у відшкодування завданої моральної шкоди, у розмірі 5000 грн.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява №63566/00, § 23).
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відтак, суд приходить до переконання про часткове задоволення заявлених вимог позивача ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь із відповідача  ОСОБА_2 збитків, завданих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема в частині витрат на залучення спеціаліста для експертної оцінки матеріальних збитків авто після ДТП в розмірі 5500 грн., а також відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 5000 грн.
Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становитиме 207,33 грн. (10500/61339,73х1211,20).
Ураховуючи наведене та керуючись статтями 1, 2, 4, 8, 10, 11, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 82, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, - 

у х в а л и в:
позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитки на загальну суму в розмірі 10500,00 грн. (десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 207,33 грн. (двісті сім гривень 33 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Представник позивача: адвокат Басай Максим Миколайович (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Шевченка, буд. 64, оф. 10-11; РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).
Представник відповідача: адвокат Мульченко Євген Вадимович ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_6 ).
Відповідач: ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д; ЄДРПОУ 00034186).
Представник відповідача: Ходонович Павло Михайлович ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_7 ).
Повний текст судового рішення складено: 28.04.2026 року.

Суддя:      І. Б. Кос