РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
04 червня 2026 р.  Справа № 120/13089/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до: Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601)
про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач) про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням йому другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в міліції, на підставі ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» та пп. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01.01.2023, з урахуванням вже виплачених сум;
- зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення і виплату позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в міліції, на підставі ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» та пп. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01.01.2023, з урахуванням вже виплачених сум
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що проходив службу в органах внутрішніх справ, під час якої отримав захворювання, пов`язане з проходженням служби. За результатами медико-соціальної експертної комісії у 2014 році позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності та виплачено одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №707. У 2023 році за результатами повторного огляду МСЕК позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності та 25% втрати професійної працездатності. З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності ІІ групи, пов`язаної з проходженням служби в міліції, позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області із заявою про виплату відповідної допомоги на підставі ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» та постанови КМУ №850. Однак матеріали його звернення МВС України листом від 26.12.2023 повернуто без розгляду, посилаючись на те, що повторний огляд проведено через більше ніж два роки після первинного встановлення інвалідності, що, на думку відповідача, суперечить п. 4 Порядку №850. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі №120/4374/24, залишеним без змін постановою апеляційного суду, МВС України зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення відповідно до Порядку №850. Проте, за результатами повторного розгляду 19.06.2025 Міністерство внутрішніх справ України знову відмовило у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги з тих самих підстав. Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 22.09.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
26.09.2025 за вх.№60915/25 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведені заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію, відповідач вказує, що у розумінні п. 4 Порядку № 850 позивач не набув права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми, оскільки встановлення йому медико-соціальною експертною комісією вищої (II) групи інвалідності у 2023 році відбулося поза межами передбаченого законодавством дворічного строку з дня первинного встановлення III групи інвалідності та 55% втрати професійної працездатності у 2014 році. Відповідач наголошує, що зазначене часове обмеження є імперативним та сплив двох років з дня первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності виключає можливість виплати допомоги у більшому розмірі. Враховуючи наведене відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.
Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.
Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 2001 року та був звільнений зі служби у 2014 році.
29.10.2013 військово-лікарська комісія за розпорядженням ВК УКЗ УМВС України у Вінницькій області здійснила медичний огляд позивача, за результатами якого встановлено діагноз: анкілозуючий спондилоартрит (хвороба Бехтерєва) центральна форма, активна фаза, активність ІІІ (три), швидкопрогресуючий перебіг з ураженням поперекового відділу хребта та крижово-здухвинних сполучень, стадія ІІ (два), ФН ІІ (два). Розповсюджений остеохондроз хребта з помірним порушенням статико-динамічної функції хребта. Вертеброгенний больовий синдром помірно виражений. Двобічний коксартроз першої стадії без порушення функції руху. Кіста печінки. Поліп жовчного міхура. Хронічний панкреатит без порушення функції залози. Себорейний дерматит, ускладнений комедонами. Хронічний геморой в стадії ремісії. ССД. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № В-831 від 20.10.2013.
За результатами первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачеві з 24.01.2014 встановлено ІІІ групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ
На підставі наведеного та відповідно до пп. 2 п. 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707, у МВС України 25.03.2014 затверджено висновок про призначення позивачеві одноразової грошової допомоги в розмірі 15 963, 75 грн. та здійснено її виплату згідно платіжного доручення № 551 від 24.04.2014, що підтверджується копією довідки управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області від 22.03.2023 за № 35/22-2023.
Відповідно до виписки із акта повторного огляду МСЕК, який проводився 09.02.2023, позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності та 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з захворюванням пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
15.11.2023 позивач звернувся до голови ліквідаційної комісії УМВС України у Вінницькій області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з призначенням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в міліції, на підставі ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» та пп. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01.01.2023.
Листом №80722-2023 від 26.12.2023 позивачеві повідомлено, що матеріали щодо призначення йому одноразової грошової допомоги повертаються як такі, що не підлягають розгляду у зв`язку з тим, що установлення медико-соціальною експертною комісією ІІ групи інвалідності (у 2023 році) відбулося в період понад два роки від дати встановлення ІІІ групи інвалідності (у 2014 році), що суперечить умовам п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.
Не погоджуючись з такими діями, позивач оскаржив їх до суду.
Так, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.11.2024 у справі №120/4374/24, залишеним без змін постановою апеляційного суду, МВС України визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо розгляду матеріалів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ України; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 №850 і прийняти рішення, передбачене п. 9 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 №850, з урахуванням висновків суду у даній справі.
За результатами повторного розгляду 19.06.2025 Міністерство внутрішніх справ України відмовило у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги, оскільки після первинного огляду МСЕК ОСОБА_1 пройшло більше двох років, а відтак він не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв?язку з установленням ІІ групи інвалідності відповідно до умов Порядку, так як право на доплату такої грошової допомоги, з урахуванням раніше виплаченої суми, мають лише ті працівники міліції, яким вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності згідно з рішенням МСЕК встановлено під час повторного огляду, проведеного протягом двох років від дати первинного огляду.
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
Ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
07.11.2015 набрав чинності Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).
До набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України “Про міліцію” від 20.12.1990 №565-ХІІ (далі – Закон № 565-XII) та Порядком № 850.
Так, відповідно до ст. 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання вимог зазначеної статті, постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 затверджено Порядок № 850.
Відповідно до п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
За змістом п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Пунктами 7-9 Порядку №850 передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
Правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень Порядку № 850 сформовані, зокрема у постановах від 27.02.2018 у справі № 822/2161/17, від 20.03.2018 у справі № 822/1717/17, від 27.03.2018 у справі № 822/2595/17, від 28.08.2018 у справі № 374/9/17, від 07.09.2018 у справі № 757/22267/17-а, від 07.09.2018 у справі № 359/1238/17, від 29.10.2018 у справі № 287/129/17-а, від 13.11.2018 у справі № 822/3331/17, від 30.03.2020 у справі № 826/2761/18, від 23.04.2020 у справі № 802/260/17-а та від 13.05.2020 у справі № 810/593/18.
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.
МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачу 24.01.2014 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ. 
При цьому 09.02.2023 за результатами огляду МСЕК позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з тієї ж причини. 
Вважаючи встановлення ІІ групи інвалідності у 2023 році підставою для виникнення нового права на одноразову грошову допомогу відповідно до пункту 3 Порядку №850, позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату такої допомоги. 
Водночас МВС України 19.05.2025 відмовило у призначенні одноразової грошової допомоги, зіславшись на те, що встановлення ІІ групи інвалідності відбулося понад два роки після первинного встановлення інвалідності у 2014 році, у зв`язку з чим право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі відповідно до п. 4 Порядку №850 відсутнє.
Вирішуючи питання про те, чи може встановлення позивачу у 2023 році ІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ, вважатися самостійною підставою для виникнення нового права на одноразову грошову допомогу, суд керується наступним.
Відповідно до п. 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Аналізуючи зазначене положення Порядку № 850 у сукупності з положеннями Закону № 565-XII, Верховний Суд у постанові від 22.10.2020 справі № 711/1837/18 дійшов такого висновку:
(1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошової допомоги за працівниками міліції збереглося відповідно до п. 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;
(2) Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIІI, так само як і Закон №580-VIІI не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;
(4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;
(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після.
Аналогічний висновок застосований Верховним Судом зокрема у постанові від 10.12.2020 у справі №696/575/17.
Крім того, Верховний Суд у постановах від 15.01.2024 у справі №240/4317/23 та від 06.05.2025 у справі №320/24963/23 зазначив, що за своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із встановленням інвалідності працівникові міліції, а процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням під час повторного огляду вищої групи інвалідності або більшого відсотка втрати працездатності передбачає виплату лише різниці між раніше виплаченою та новою сумою допомоги. 
При цьому Верховний Суд наголосив, що визначення у такій процедурі строків є важливим елементом правового регулювання відповідних відносин, оскільки строки забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.
Наведене нормативне регулювання та сформовані Верховним Судом правові висновки свідчать про те, що законодавство пов`язує можливість отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з фактом первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності та подальшого повторного огляду в межах дворічного строку, за результатами якого особі встановлено вищу групу інвалідності, або більший відсоток втрати працездатності.
Суть пункту 4 Порядку № 850 ґрунтується на єдності юридичного факту ушкодження здоров`я. Захворювання, отримане під час проходження служби в органах внутрішніх справ, є одним юридичним фактом - первинним випадком ушкодження здоров`я, що породжує право на одноразову грошову допомогу. Подальші зміни стану здоров`я, що спричинили встановлення вищої групи інвалідності, відображають динаміку того самого порушення здоров`я. При цьому відсутність безперервності статусу особи з інвалідністю не змінює природи самого захворювання, яке залишається першопричиною виплати. 
Такий підхід узгоджується з правовою природою одноразової грошової допомоги як одноразової соціальної виплати. За своєю суттю ця допомога є одноразовою компенсацією шкоди, заподіяної здоров`ю працівника у зв`язку з проходженням служби, а не систематичним грошовим утриманням. 
Визнання за особою нового самостійного права на одноразову грошову допомогу за тим самим захворюванням означало б можливість отримання такої виплати повторно, що прямо суперечить її правовій природі. Таким чином юридично значущим є не збереження статусу особи з інвалідністю в часі, а факт первинного настання ушкодження здоров`я (інвалідність або відсоток втрати працездатності) та динаміка погіршення стану здоров`я, зафіксована в межах передбаченого законом механізму повторного огляду.
Визначальним для застосування пункту 4 Порядку №850 є збереження юридичного та медичного зв`язку між первинним та повторним встановленням інвалідності, тобто встановлення того, що повторний огляд пов`язаний із тим самим захворюванням або ушкодженням здоров`я, яке вже було підставою для первинного встановлення інвалідності.
Будь-яке погіршення стану здоров`я з тієї самої причини, зафіксоване поза межами дворічного строку від первинного встановлення інвалідності, не може бути підставою для виплати допомоги у більшому розмірі незалежно від того, чи була інвалідність безперервною, чи мала місце тривала перерва у її встановленні.
Інше тлумачення фактично призводило б до можливості повторного виникнення права на одноразову грошову допомогу щодо одного й того самого захворювання лише у зв`язку з перериванням строку встановленої інвалідності, що суперечило б правовій природі цієї виплати як одноразової соціальної гарантії та нівелювало б обмеження, встановлені пунктом 4 Порядку №850 щодо строків отримання допомоги у більшому розмірі.
Дворічний строк, передбачений пунктом 4 Порядку №850, є спеціальним строковим обмеженням для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Його застосування не залежить від причин перерви у підтвердженні статусу особи з інвалідністю, а спрямоване на забезпечення правової визначеності у правовідносинах щодо одноразових соціальних виплат.
Як установлено судом, позивачу у 2014 році було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ. У подальшому у 2023 році позивачу встановлено ІІ групу інвалідності з тієї ж підстави.
Отже, оскільки первинне встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності у 2014 році вже було підставою для реалізації права на одноразову грошову допомогу (позивачу вже було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 15 963, 75 грн), подальше встановлення ІІ групи інвалідності з тієї самої причини не породжує нового самостійного права на допомогу за пунктом 3 Порядку №850, а підлягає оцінці у межах механізму, передбаченого пунктом 4 цього Порядку, а саме можливості отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.
Суд також враховує, що після звільнення зі служби у 2014 році позивач не проходив службу в органах внутрішніх справ та не набував нового правового статусу чи нових обставин проходження служби, з якими закон пов`язує виникнення нового самостійного права на одноразову грошову допомогу. 
Відтак установлені у справі обставини свідчать про те, що встановлення позивачу у 2023 році ІІ групи інвалідності є повторним встановленням інвалідності з тієї ж причини після первинного встановлення інвалідності у 2014 році, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 4 Порядку №850.
Оскільки встановлення позивачу ІІ групи інвалідності відбулося поза межами дворічного строку, визначеного пунктом 4 Порядку №850, підстави для виплати одноразової грошової допомоги у більшому розмірі відсутні. 
Такий висновок забезпечує правову визначеність у застосуванні законодавства щодо одноразових соціальних виплат та зберігає належний баланс між правом особи на соціальний захист і необхідністю однакового та передбачуваного застосування спеціальних умов призначення такої допомоги.
Аналогічні позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12.05.2026 у справі №120/3414/25.
З огляду на наведене, суд констатує, що відмова відповідача у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в міліції, в 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01.01.2023, є правомірною.
Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог та, відповідно, про відсутність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 139, 242, 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Міністерство внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00032684)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 04.06.2026 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна