ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/2205/25 

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108
Господарський суд Київської області
без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс”
03187, місто Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 40, офіс 315, код ЄДРПОУ 38039872
до ОСОБА_1 
АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
про стягнення 14996,11 грн

встановив:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх.№6493/25 від 07.07.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до Бобер Ірини Сергіївни про стягнення 2670,03 грн 3% річних та 12326,08 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним та несвоєчасним здійсненням відповідачем виконання грошового зобов`язання за договором найму частини нежитлового приміщення ПК№30/11/15-01 від 30.10.2015, що був укладений відповідачем як суб`єктом підприємницької діяльності з Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "БІЛОЦЕРКІВМАЗ", право вимоги якого позивач отримав за договором купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості від 30.082024 № 30-08-2024, що був укладений між ним та первісним кредитором.
Позивач за змістом позовної заяви визначив відповідачем фізичну особу Бобер Ірину Сергіївну.
Згідно з частиною 6 статті 176 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Відповідно до частини 7 статті 176 Господарського процесуального кодексу України інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.
Відповідно до частини 8 статті 176 Господарського процесуального кодексу України суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Враховуючи викладене вище, судом здійснений запит до Єдиного державного демографічного реєстру, проте, відповідно до відповідки №1634262 від 04.08.2025 особу не знайдено.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.08.2025 витребувано в Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради (місто Біла Церква, вулиця Ярослава Мудрого, 38/12, 2-й поверх) інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) Бобер Ірини Сергіївни (відома суду адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - у строк протягом 5 днів з дня отримання цієї ухвали. 
Через канцелярію Господарського суду Київської області від Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області надійшов лист (вх.№5479/25 від 29.08.2025), відповідно до якого підтвердилось місце реєстрації відповідача, проте, вказано про зміну прізвища Бобер Ірини Сергіївни на Ліпську, що буде враховане судом при подальшому розгляді справи.
Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 гривень. 
За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 14996,11 грн, отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.09.2025 прийнято позовну заяву (вх.№6493/25 від 07.07.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до Ліпської Ірини Сергіївни про стягнення 2670,03 грн 3% річних та 12326,08 грн інфляційних втрат до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2205/25, розгляд справи №911/2205/25 постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлено сторонам строки подання заяв по суті справи.
Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив (вх. № 6199/25 від 06.10.2025).
У підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 13945/2025 від 09.10.2025).
У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав повне рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.
За результатом з`ясування всіх фактичних обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінки аргументів та доказів, що надані сторонами, всебічного та повного дослідження матеріалів справи, суд
встановив:
Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” зазначає, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2018 у справі №357/7710/17, яке набрало законної сили, з відповідача стягнуто заборгованість за договором найму частини нежитлового приміщення №30/11/15-01 від 30.10.2015. 
Однак, зазначене рішення суду відповідачем належним чином не виконано.
Позивач вказує, що на підставі договору відступлення права вимоги від 30.08.2024 до нього перейшло право вимоги первісного кредитора щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання.
У зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення виконання рішення суду.
Ліпська Ірина Сергіївна проти позову заперечує повністю.
Відповідач зазначає, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2018 у справі №357/7710/17 з неї вже була стягнута заборгованість за договором найму, а у липні 2025 року цей борг нею у повному обсязі сплачений, у зв`язку з чим виконавче провадження закінчено постановою державного виконавця від 01.08.2025.
На думку відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» набуло за договором відступлення лише право вимоги щодо заборгованості, визначеної судовим рішенням, а не право вимагати додаткові нарахування поза межами цього рішення, тому вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період після ухвалення судового рішення є безпідставними.
Відповідач вказує, що правонаступництво позивача є частковим та обмеженим правами стягувача у межах виконавчого провадження, а після повного виконання рішення суду будь-які зобов`язання перед позивачем у відповідача відсутні.
Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи
Між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Білоцерківмаз» та Фізичною особою-підприємцем Бобер Іриною Сергіївною було укладено договір найму частини нежитлового приміщення ПК №30/11/15-01 від 30.10.2015, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за цим договором Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЛОЦЕРКІВМАЗ» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2018 у справі №357/7710/17 стягнуто з Фізичної-особи підприємця Бобер Ірини Сергіївни заборгованість, 3% річних, пеню та інфляційні втрати за договором найму частини нежитлового приміщення ПК №30/11/15-01 від 30.10.2015.
05.04.2018 на примусове виконання вказаного рішення видано виконавчий лист.
Відповідно до постанови Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 26.04.2018 відкрито виконавче провадження №56274467 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №357/7710/17, виданого 05.04.2018 про стягнення із Бобер Ірини Сергіївни суми коштів у загальному розмірі 16658,22 грн. 
30.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Білоцерківмаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» укладено договір №30-08-2024 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості (далі – договір відступлення прав).
Згідно з пунктом 1.2. договору відступлення прав, у порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає покупцю, а покупець придбаває (набуває) права вимоги виконання грошових зобов`язань, котрі належні продавцю та виникли на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, податкових накладних, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), а також судових рішень (рішень, наказів, ухвал, постанов) та документів виконавчого-процесуального характеру, відносно такого суб`єкту господарювання як Фізична особа-підприємець Бобер Ірина Сергіївна - заборгованість у сумі 12000,00 грн на підставі договору найму частини нежитлового приміщення ПК №30/11/15-01 від 30.10.2015 та інші нарахування, що стягнені відповідно до заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2018 у справі №357/7710/17, котре набрало законної сили. 
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2024 у справі №357/7710/17 здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення суду, змінено сторону (стягувача) у виконавчому проваджені №56274467 щодо примусового виконання листа у справі №357/7710/17 на правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС».
Відповідно до постанови Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) від 21.11.2024, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 16.10.2024 у справі №357/7710/17, замінено сторону (стягувача) у виконавчому проваджені №56274467 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №357/7710/17 від 05.04.2018.
Постановою про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2025 ВП №56274467 встановлено, що Ліпська І.С. (до зміни прізвища Бобер) сплатила борг в суми 16658,22 грн Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» згідно з виконавчим листом від 05.004.2018.
Згідно зі статтею 510 Цивільного кодексу України сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор. Такий статус сторін у правовідносинах існує до моменту виконання боржником зобов`язань перед кредитором, які відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України припиняються, зокрема виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлене договором або законом (514 Цивільного кодексу України).
За частиною 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлене договором або законом.
Статтею 517 Цивільного кодексу України унормовано, що укладаючи правочин про заміну кредитора в зобов`язанні, первісний кредитор повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме в зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонене законом.
У постанові Верховного Суду від 10.09.2025 у справі №369/13444/20 викладено такі правові висновки:
« 98.Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
99. Ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження.
100. Оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, а відступлення права вимоги допускається на будь-якій стадії судового процесу, то договір відступлення права вимоги кредитор може укласти і після ухвалення судового рішення, яким вирішено спір між сторонами матеріальних правовідносин (зобов`язання), до моменту виконання боржником зобов`язання або настання інших обставин, що є підставою для його припинення.
101. Незалежно від того, як сторони договору відступлення права вимоги охарактеризували (найменували) наявне зобов`язання: як таке, що належить кредиторові на підставі правочину, чи таке, що випливає із судового рішення, яким вирішено спір з приводу виконання відповідного правочину, - зазначена обставина не змінює правової природи наявного зобов`язання. У зв`язку із наведеним укладення договору цесії після ухвалення судового рішення так само має наслідком заміну сторони у матеріальних правовідносинах».
Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2018 у справі №357/7710/17 стягнуто з Фізичної-особи підприємця Бобер Ірини Сергіївни заборгованість, 3%річних, пеню та інфляційні втрати згідно з договором найму частини нежитлового приміщення ПК №30/11/15-01 від 30.10.2015.
05.04.2018 на примусове виконання вказаного рішення видано виконавчий лист.
Відповідно до постанови Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 26.04.2018 відкрито виконавче провадження №56274467 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №357/7710/17, виданого 05.04.2018 про стягнення з Бобер Ірини Сергіївни суми коштів у загальному розмірі 16658,22 грн. 
30.08.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство «Білоцерківмаз» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» укладено договір №30-08-2024 купівлі-продажу права вимоги дебіторської заборгованості.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2024 у справі №357/7710/17, здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення суду, змінено сторону (стягувача) у виконавчому проваджені №56274467 щодо примусового виконання листа у справі №357/7710/17 на правонаступника – Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС».
Відповідно до постанови Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального МРУ Міністерства Юстиції (м. Київ) від 21.11.2024, на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 16.10.2024 у справі №357/7710/17, замінено сторону (стягувача) у виконавчому проваджені №56274467 щодо примусового виконання виконавчого листа у справі №357/7710/17 від 05.04.2018.
Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2025 ВП №56274467 ОСОБА_1 (до зміни прізвища Бобер) сплатила борг в сумі 16658,22 грн Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» за виконавчим листом від 05.04.2018.
Отже, суду надані докази лише того, що рішення суду у справі №357/7710/17 було виконано тільки 01.08.2025, тобто, після звернення позивача з цим позовом до суду (07.07.2025).
Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
За загальним правилом, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Вирішення судом спору за вимогою про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (такий правовий висновок викладено у пункті 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).
Отже, ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не свідчить про заміну зобов`язання за договором новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, у яких права та інтереси сторони захищені судовим рішенням, що є обов`язковим до виконання на всій території України. Водночас таке судове рішення не змінює обсяг прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання такого зобов`язання.
Позивач звернувся до суду з цим позовом про стягнення з відповідача суми 3% річних за період з 17.02.2018 (наступна дата прострочення виконання за встановленою у справі №357/7710/17) по 06.07.2025 - дата, яка передує поданню позову; та суми інфляційних втрат за період із березня 2018 року по травень 2025 року як повний місяць, котрий передує поданню позову, що нараховані на суму заборгованості у розмірі 12000,00 грн, відтак, заявляє до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2670,03 грн та інфляційні втрати у розмірі 12326,08 грн, що обгрунтоване тим, що відповідач має сплатити інфляційні втрати та 3% річних за весь час прострочення заборгованості, з моменту виникнення прострочення до моменту повного виконання цього грошового зобов`язання.
Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 звернула увагу на те, що інфляційні втрати та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних втрат та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказала, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
З огляду на викладене, суд погоджується з твердженнями позивача про наявність у нього достатніх правових підстав для здійснення нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України за увесь час існування прострочення виконання відповідачем основного грошового зобов`язання, а саме: 3% річних за період із 17.02.2018 по 06.07.2025 та інфляційних втрат за період із березня 2018 року по травень 2025 року, що нараховані на суму заборгованості у розмірі 12000,00 грн, факт існування якої станом на вказані дати початку нарахування, встановлено рішенням суду у справі №357/7710/17, а наявність боргу станом на кінець періодів нарахування відповідачем не спростовано.
Як вбачається з позову, при здійсненні нарахування інфляційних втрат на прострочений розмір грошового зобов`язання позивачем застосовано та враховано правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19, у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20 листопада 2020 року у справі № 910/13071/19.
Так, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 Верховний Суд дійшов таких висновків:
« 40. При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ № 1078).
Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.
41. З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).».
З огляду на зазначене, суд погоджується з розрахунком позивача та використаною ним методикою розрахунку заявлених до стягнення сум, яка передбачає збільшення суми боргу на індекс інфляції за кожний місяць, коли для розрахунку кожного наступного періоду використовується сума боргу, збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.
Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку позовних вимог, судом встановлено, що 3% річних нараховані позивачем надмірно, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2658,08 грн 3% річних, інфляційні втрати нараховані правильно та підлягають стягненню у заявленому розмірі 12326,08 грн.
Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.
Щодо заперечень відповідача, суд зазначає таке.
Суд критично оцінює доводи відповідача про відсутність у позивача права на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Посилання відповідача на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.02.2018 у справі №357/7710/17 вже було вирішено питання щодо заборгованості, а тому подальше нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним, суд вважає помилковим.
Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.
При цьому, наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошового зобов`язання боржника та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. Грошове зобов`язання вважається виконаним лише з моменту фактичної сплати боржником грошових коштів.
Ця позиція підтверджена Великою Палатою Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №910/10156/17.
Отже, у разі невиконання або несвоєчасного виконання судового рішення про стягнення грошових коштів кредитор має право на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час прострочення до моменту фактичного виконання зобов`язання.
З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність у позивача права на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є необґрунтованими та відхиляються судом.
Щодо судових витрат, суд зазначає таке. 
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на сплату судового збору у мінімальному розмірі, зважаючи на вищевикладені висновки суду про те, що спір виник через неправильні дії відповідача, витрати зі сплати судового збору підлягають покладенню на відповідача повністю у розмірі 2422,40 грн. 
Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив:
1. Позов (вх.№6493/25 від 07.07.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до ОСОБА_1 про стягнення 2670,03 грн 3% річних та 12326,08 грн інфляційних втрат задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Ніко-Тайс” (03187, місто Київ, проспект Академіка Глушкова, будинок 40, офіс 315, код ЄДРПОУ 38039872) 3% річних у розмірі 2658,08 грн (дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень вісім копійок), інфляційні втрати у розмірі 12326,08 грн (дванадцять тисяч триста двадцять шість гривень вісім копійок) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
3. В іншій частині позову відмовити.
4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 27.05.2026. 

Суддя С.О. Саванчук