ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6194/26 Справа № 193/1819/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томинець О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.,
суддів – Акуленка В.В., Остапенко В.О.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Томинцем О.В. в сел. Софіївка Дніпропетровської області (дата складання повного судового рішення -02.03.2026), -
В С Т А Н О В И В
У грудні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.2024 по справі № 193/345/24 з ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання дружини ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) починаючи з 29.02.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років. 
Відповідач присуджені судом аліменти на утримання позивачки сплачує не у повному обсязі та не регулярно, внаслідок чого станом на 14.11.2025 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у сумі 19 117,52 грн.
У зв`язку із чим позивачка, посилаючись на положення ст. 196 СК України, звернулася до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання за період з 01 червня 2025 року по 31 жовтня 2025 року у розмірі 19 117,52 грн.
Заочним рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно виконавчого листа, виданого 20.05.2024 на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19.04.2024 по справі № 193/345/24, з ОСОБА_3 стягуються на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку) починаючи з 29.02.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).
Згідно розрахунку заборгованості, виданого державним виконавцем Софіївського відділу державної виконавчої служби у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заборгованість відповідача ОСОБА_2 зі сплати аліментів на підставі вищевказаного виконавчого листа станом на 14.11.2025 складає у розмірі 19 117,52 грн. (а.с.8).
Рішення суду мотивовано тим, що вимоги позивачки про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини є безпідставними. 
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції. 
Глава 9 СК «Права та обов`язки подружжя по утриманню» не містить посилань на те, що визначення заборгованості по аліментам на одного із подружжя здійснюється відповідно до статей 194-197 СК, а тому положення статті 196 цього Кодексу на спірні правовідносини не поширюються.
Оскільки, виходячи із системного аналізу Глави 15 і Глави 22 СК («Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів»), зокрема статті 274 СК, норми положень Глави 15 СК до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК, можуть застосовуватися лише у випадку прямого на це посилання.
Так, стаття 201 СК містить пряму вказівку на те, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Разом з тим, сімейне законодавство не містить положень, які поширюють дію статті 196 СК на правовідносини, визначені главою 17 СК, якими встановлено обов`язки повнолітніх дочки, сина утримувати батьків.
Враховуючи, що до заборгованості по аліментам на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивач не просила застосувати, в задоволенні її позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції відмовив правомірно.
Аналогічний підхід щодо дії статті 196 СК висловив і Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року по справі №635/6679/16-ц (провадження №61-22926св18). Зокрема касаційна інстанція наголосила на тому, що вимоги статті 196 СК передбачають відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, тільки при виникненні заборгованості за аліментами, які сплачуються на дітей, і не розповсюджуються на правовідносини щодо сплати аліментів на утримання батьків.
Крім того, Верховний Суд звернув увагу на неможливості застосування аналогії закону «розширивши» дію статті 196 СК.
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачкою заявлені вимоги про стягнення на підставі ст.196 СК України (Глава 15 «Обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання») пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, які були стягнуті судом на підставі ст. 84 СК України (Глава 9 «Права та обов`язки подружжя по утриманню»), - колегія дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду- без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 травня 2026 року.
Головуючий 
Судді