Справа № 991/2243/26
Провадження 2/991/6/26

РІШЕННЯ
Іменем України

29 червня 2026 року м.Київ 

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Мовчан Н.В., суддів Литвинко Т.В., Сікори К.О.,
за участю секретаря судового засідання Філіндаш Ю.В.,
представників позивача - прокурорів Євтєєвої Ю.Е., Польщикова І.В.,
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника відповідачів - адвоката Колісника А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Вищого антикорупційного суду цивільну справу за позовом Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Євтєєвої Юлії Едуардівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави 

установив:

10 березня 2026 року до Вищого антикорупційного суду надійшла позовна заява Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Євтєєвої Ю.Е. (надалі - позивач) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (надалі - відповідачі) про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
Позивач просив: 
визнати необґрунтованими активами: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1301690246112), вартістю 4 433 250,00 грн, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , та автомобіль марки та моделі Renault Duster, 2024 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , вартістю 1 015 000,00 грн, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 ;
а також стягнути в дохід держави ці активи відповідно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_1 .

Стислий виклад позиції позивача.
У позовній заяві прокурор зазначила, що при виконанні повноважень, передбачених ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 8-1, ч. 3 ст. 23, ч. 5 ст. 290 ЦПК України, за результатами опрацювання матеріалів Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі - НАЗК) моніторингу способу життя суб`єкта декларування - ОСОБА_1 , який у період з 20 листопада 2020 року до 30 грудня 2024 року був депутатом Горохівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, встановлено відомості, які можуть свідчити про набуття ним та його дружиною - ОСОБА_2 необґрунтованих активів, а саме: автомобіля марки та моделі Renault Duster, 2024 року випуску, вартістю 1 015 000,00 грн, та квартири АДРЕСА_1 , вартістю 4 433 250,00 грн.
Тобто, ОСОБА_1 у період з 20 листопада 2020 року до 30 грудня 2024 року відповідно до підпункту «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» був особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування.
ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 , тобто пов`язаною із суб`єктом декларування особою та на неї оформлено право власності на один із активів, який прокурор вважає необґрунтованим.
Так, представник позивача зазначила, що 07 березня 2024 року на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 101,6 кв.м. Відповідно до п. 2.1 цього договору квартира придбана за 4 433 250,00 грн, які покупець передав, а продавець отримав повністю до підписання договору, про що свідчать підписи сторін договору. Договір вчинено за згодою другого із подружжя покупця ( ОСОБА_2 ) - ОСОБА_1 .
Тому, посилаючись на положення ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60-63 СК України, прокурор стверджує, що ОСОБА_1 як співвласник майна має можливість прямо або опосередковано вчиняти щодо квартири дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження нею.
Також представник позивача зазначила, що 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «М Моторс» договір купівлі-продажу № МРС 109, згідно з яким ОСОБА_1 придбав новий автомобіль Renault Duster, 2024 року випуску, VIN-код: НОМЕР_1 , вартістю 1 015 000,00 грн. У подальшому, 08 жовтня 2024 року на підставі заяви № 2499121820 право власності на автомобіль зареєстровано за ОСОБА_1 . Кошти за придбаний автомобіль були сплачені ОСОБА_1 частинами, а саме: 07, 08 жовтня 2024 року по 399 000,00 грн, та 09 жовтня 2024 року у сумі 217 000,00 грн. На переконання представника позивача, така схема розрахунків може свідчити про намагання уникнути проведення заходів з перевірки джерел походження коштів, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а також нормативно-правовими актами Національного банку України.
Представник позивача стверджує, що можливість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбати зазначені активи спростовується зібраними матеріалами.
У позовній заяві прокурор зазначила, що всі активи, які є предметом цього позову, суб`єкт декларування та його дружина набули у 2024 році, тому період перевірки фінансової спроможності останніх щодо можливості придбання цих активів становить з 01 січня по 31 грудня 2024 року.
Так, на початок періоду перевірки - станом на 01 січня 2024 року згідно з розділом 12 «Грошові активи» щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (надалі - щорічна декларація), поданої ОСОБА_1 за 2023 рік, суб`єкт декларування та його дружина ОСОБА_2 не мали заощаджень. ОСОБА_1 також не декларував будь-які заощадження і у щорічних деклараціях особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданих у 2019-2022, 2024 роках.
У той же час, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» суб`єкт декларування та його дружина ймовірно могли мати заощадження у допороговому розмірі декларування, тобто до 134 200,00 грн, які могли б бути використані для придбання активів. Проте встановлені видатки подружжя ОСОБА_3 упродовж 2024 року перевищують цю суму більше ніж в шість разів, а тому відсутні підстави для врахування коштів у зазначеній сумі.
Згідно з даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та відомостями Пенсійного фонду України (надалі - ДРФОПП) загальний дохід подружжя за 2024 рік після сплати податків становив 2 598 795,82 грн. Із цієї суми 2 510 204,80 грн зараховані на банківські рахунки подружжя.
Також встановлено, що подружжям ОСОБА_3 упродовж 2024 року отримано доходи у виді відсотків від банківських вкладів, інформація про які відсутня у декларації суб`єкта декларування та даних з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, на загальну суму 162 538,52 грн. 
Ознак використання цих коштів для безготівкових розрахунків або зняття готівки з метою оплати активів не встановлено. Окрім цього, частину зазначених доходів отримано вже після придбання активів, у зв`язку з чим вони не можуть бути враховані до розміру законних доходів при визначенні різниці між вартістю активів та законними доходами.
Представник позивача зазначила, що згідно з аналізом рахунків за банківськими виписками упродовж 2024 року ОСОБА_1 безготівково оплатив товари/роботи/послуги на загальну суму 582 285,75 грн, готівка у цей період не знімалась, а ОСОБА_2 - на суму 257 523,34 грн, зняла готівкою 22 000,00 грн.
Також, під час проведення моніторингу способу життя ОСОБА_1 НАЗК виявлено станом на 31 грудня 2023 року наявність у суб`єкта декларування та його дружини коштів на банківських рахунках у розмірі 5 154 761,40 грн, інформація про які не відображена у деклараціях суб`єкта декларування. Однак частина з цих коштів залишилась на рахунках, а інша використовувалась для безготівкових розрахунків, тому не враховується при обчисленні різниці між вартістю активів та законними доходами.
Також, станом на 31 грудня 2024 року ОСОБА_1 не зазначено у щорічній декларації за 2024 рік наявність у нього чи у його дружини будь-яких заощаджень. Натомість залишки на банківських рахунках тільки збільшились.
У поясненнях ОСОБА_1 , які надані НАЗК, зазначив одне з джерел походження коштів на придбання активів - договір позики від 01 лютого 2024 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на суму 2 000 000,00 грн. Однак, на переконання представника позивача, зазначений договір має ознаки удаваності та відсутності ділової мети, оскільки умовами договору не передбачено виплату відсотків за користування позикою або будь-яке інше відшкодування, договір нотаріально не посвідчений. Також повернення позики не забезпечене будь-яким майном. Окрім цього ОСОБА_1 у щорічній декларації за 2024 рік не зазначені відомості про отримання його дружиною такої позики.
Стосовно доходів позикодавця ОСОБА_4 прокурор зазначила, що останній у 2017 році подав декларацію після звільнення за 2016 рік, у якій відсутні будь-які відомості щодо наявності у нього заощаджень. А з 2016 року ОСОБА_4 є отримувачем пенсійних виплат.
Отже, з огляду на відсутність задекларованих ОСОБА_1 грошових активів, законних доходів у подружжя ОСОБА_3 , які могли б бути використані для обрахунку різниці, визначеної у ч. 2 ст. 290 ЦПК України, не встановлено. 
Відповідно, різниця між вартістю активів та законними доходами становить 5 448 250,00 грн (вартість активів 4 433 250,00 грн + 1 015 000,00 грн.) - 0 (законні доходи) = 5 448 250,00 грн (різниця).
За наведених обставин представник позивача стверджує про наявність підстав для стягнення з відповідачів в дохід держави необґрунтованих активів на суму 5 448 250,00 грн, а саме: квартири вартістю 4 433 250,00 грн та автомобіля вартістю 1 015 000,00 грн.

Стислий виклад відзиву.
10 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» представник відповідачів - адвокат Колісник А.І. подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог (т. 2 а.с. 114-202). 
На обґрунтування своєї позиції зазначив, що вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими, докази зібранні та надані суду вибірково, що підтверджується таким:
(1) щодо джерел походження коштів зазначив, що за весь період перебування ОСОБА_1 на посаді особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, він задекларував свої доходи на загальну суму 7 680 441,00 грн. На запит НАЗК ОСОБА_1 надав договір позики від 01 лютого 2024 року, яким підтверджується походження коштів у сумі 2 000 000,00 грн. Окрім цього у подружжя ОСОБА_3 були збереження в готівковій формі в сумі: 41 645,00 доларів США, які були зняті з банківського рахунку в АБ «Укргазбанк»; 815 000,00 грн від продажу трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; 22 240,78 доларів США, які були зняті з банківського рахунку в АТ «Укрексімбанк». Окрім цього ОСОБА_1 є власником ФГ «Кремінь», доходи якого чистим прибутком становили: за 2024 рік - 21 357 000,00 грн, а за 2023 рік - 9 326 000,00 грн, та приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Суворова (надалі - ПОСП ім. Суворова), доходи якого чистим прибутком становили: за 2024 рік- 3 095 000,00 грн, а за 2023 рік - 2 906 000,00 грн, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб - підприємців та громадських формувань та фінансовою звітністю стосовно цих суб`єктів господарювання. Тому твердження про те, що станом на 01 січня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мали заощаджень є необґрунтованими;
(2) щодо виконання ОСОБА_1 функцій місцевого самоврядування зазначив, що останній 25 жовтня 2020 року на місцевих виборах депутатів був обраний депутатом Горохівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, а 30 грудня 2024 року його повноваження припинено достроково на підставі його особистої заяви про складання депутатських повноважень. Разом з тим, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376, Горохівська сільська територіальна громада перебувала в окупації з 13 березня по 11 листопада 2022 року. Останнє засідання 14 сесії депутатів Горохівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області 8 скликання у приміщенні ради відбулось 23 лютого 2022 року, в подальшому 15 сесія відбулась 29 серпня 2022 року в онлайн-режимі. Також Указом Президента України від 17 листопада 2022 року № 778/2022 утворено Горохівську сільську військову адміністрацію Баштанського району Миколаївської області. Тобто, повноваження депутатів місцевих рад у районах створення військових адміністрацій були призупинені, оскільки їхні функції тимчасово перебрала військова адміністрація. Таким чином, з 17 листопада 2022 року були відсутні ризики ймовірного отримання будь-якої неправомірної вигоди ОСОБА_1 , оскільки він фактично не виконував і не міг виконувати функції місцевого самоврядування;
(3) щодо не відображення в декларації за 2024 рік квартири як активу, зазначив, що із початком повномасштабних бойових дій в Херсонській області сім`я сина ОСОБА_1 виїхала в більш безпечне місце - м. Стрий Львівської області, де винаймала на той час різне житло, а у період з 01 жовтня 2023 року по 07 березня 2024 року - квартиру АДРЕСА_3 . У подальшому, дружині сина ОСОБА_1 - ОСОБА_5 стало відомо, що у цьому будинку продається квартира, оскільки власник переїхав жити закордон та йому потрібні були кошти. Ціна на квартиру була нижче ринкової, головними умовами продавця були оплата готівкою і як найшвидше. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали таку пропозицію купити дітям квартиру. Частину коштів вони мали готівкою, про яку зазначено вище, однак цієї суми не вистачало. На карткових рахунках були кошти, однак зняти велику суму коштів відразу на той час було неможливо, тому прийняли рішення терміново знайти кошти, а саме отримати кошти в позику для придбання квартири, що і було зроблено шляхом укладення договору позики. Для уникнення ризиків можливого поділу квартири в майбутньому у випадку розлучення сина з його дружиною, прийняли рішення формально зареєструвати право власності на квартиру на ОСОБА_2 .
У той же час ОСОБА_1 в силу свого віку та проблем, які були і є на господарстві, в період весняно-польових робіт, забув зазначити у щорічній декларації придбану сину квартиру. Однак ця обставина не свідчить, що ОСОБА_1 намагався приховати придбану квартиру для проживання їх сина з сім`єю. 
ОСОБА_1 не є бідною людиною, в нього достатньо законно зароблених за роки кропіткої і тяжкої праці коштів. Він може дозволити собі придбати подібні активи цілком у законний спосіб. Тому відсутні підстави стверджувати про неможливість обґрунтування походження його активів. Представник просив врахувати, що ОСОБА_1 неодноразово надавав матеріальну допомогу Збройним Силам України, за яку, зокрема купувались FPV дрони, термінали старлінка та інше обладнання, необхідне військовим, які до нього звертались за допомогою;
(4) щодо фіктивності договору безвідсоткової позики від 01 лютого 2024 року, який позивач ставить під сумнів, представник відповідачів зазначив, що за цим договором кошти отримувалися для термінового придбання квартири. Суб`єктивна оцінка позивача про відсутність у позикодавця ОСОБА_4 коштів є передчасною та невірною, і впливає на презумпцію правомірності правочину відповідно до ст. 204 ЦК України. Представник відповідачів, посилаючись на постанову Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 522/4009/22, згідно з якою: «Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, не врахував, що ознака вчинення правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину і якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний», зазначив, що факт передачі коштів у сумі 2 000 000,00 сторонами договору не заперечується і буде доведений у судовому засіданні.

Стислий виклад відповіді на відзив.
14 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» представник позивача подала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила таке (т. 2 а.с. 203-216):
(1) щодо джерел походження коштів зазначила, що вона додатково опрацювала щорічні декларації ОСОБА_1 за попередні роки і дійшла висновку, що доходи попередніх років витрачені суб`єктом декларування та членами його родини. Звернула увагу, що загальний дохід подружжя склав 2 598 795,82 грн, ознак використання цих коштів для оплати спірних активів не встановлено, більша частина цих коштів внесена на депозитні рахунки;
(2) доводи відповідачів про зняття заощаджень в іноземній валюті та збереження її до 2024 року прокурор поставила під сумнів, оскільки в жодній щорічній декларації ОСОБА_1 відомості про такі заощадження відсутні;
(3) щодо коштів з продажу квартири в Херсоні зазначила, що ОСОБА_2 продала її 20 травня 2019 року і цього ж дня в АБ «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_2 був відкритий валютний рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , з якого в подальшому (07 квітня 2022 року) знято 41 645,00 доларів США. Тобто в даному випадку мала місце трансформація актива: готівка - гроші на рахунку - готівка. Звернула увагу, що після зняття 41 645,00 доларів США на рахунку не залишалося коштів, а рахунок закритий лише 29 серпня 2024 року, тому зняті кошти були використані дружиною суб`єкта декларування та до моменту придбання активів не зберіглися, що також підтверджується відсутністю відомостей про них у щорічних деклараціях;
(4) щодо доходів ФГ «Кремінь» та ПОСП ім. Суворова представник позивача зазначила, що такі доходи ОСОБА_1 були враховані у позові. Водночас звернула увагу, що доказів використання ОСОБА_1 доходів цих юридичних осіб для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з господарською діяльності підприємств, представником відповідачів не надано;
(5) щодо виконання функцій місцевого самоврядування зазначила, що правовий статус депутатів місцевих рад визначається Законом України «Про статус депутатів місцевих рад». Водночас, перебування Горохівської сільської ради з 13 березня до 11 листопада 2022 року в окупації, а також утворення 17 листопада 2022 року Горохівської сільської військової адміністрації Баштанського району Миколаївської області жодним чином не впливають на існування статусу особи, яка виконує функції місцевого самоврядування;
(6) щодо не відображення в щорічній декларації за 2024 рік спірної квартири представник позивача, посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», додатково повідомила, що 05 вересня 2025 року НАЗК повідомила ОСОБА_1 про встановлення цих обставин, однак останній ані під час підготовки надання відповідей, ані після цього не ініціював питання про подання виправленої декларації;
(7) щодо договору безвідсоткової позики від 01 лютого 2024 року представник позивача, посилаючись на ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, додатково зазначила, що ОСОБА_1 не надано документ, який би посвідчував передання йому позикодавцем коштів.

Стислий виклад заперечень.
20 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачів - адвоката Колісника А.І. надійшли заперечення (т. 3 а.с. 1-32), у яких представник, зокрема зазначив, що:
(1) позиція і доводи позивача зводяться лише до недекларування ОСОБА_1 готівкових коштів, які були заощаджені за попередні роки. Однак, як вже зазначалось раніше ОСОБА_1 не мав жодного умислу приховати будь-які суми коштів, які були заощаджені та збереглись в його сім`ї. Не відображення заощаджень у щорічній декларації відбулось в силу віку ОСОБА_1 , проживання в прифронтовому населеному пункті, забезпечення діяльності фермерського господарства та невміння заповнювати декларацію. Звернув увагу, що декларування недостовірної інформації не є підставою для цивільної конфіскації майна.
(2) ОСОБА_1 не отримував заробітну плату від здійснення повноважень депутата Горохівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. Доходи ОСОБА_1 та його сім`ї формувались від діяльності ФГ «Кремінь», ПОСП ім. Суворова, власником і директором яких він є, а також доходів дружини ОСОБА_2 - заробітної плати, заощаджень. Так, за попередні роки ОСОБА_1 ФГ «Кремінь» виплачувались дивіденди, а ПОСП ім. Суворова - заробітна плата;
(3) звернув увагу, що позивачем здійснено розрахунок коштів подружжя ОСОБА_3 лише за 2024 рік, з якого вбачається, що разом їх законні доходи становлять мінус 751 216,77 грн. Однак на картковому рахунку не може утворитися від`ємний дохід. Окрім цього, в розрахунку коштів, який наданий позивачем у формі таблиці, у її верхній частині зазначено «законний дохід подружжя ОСОБА_6 », тому представник відповідачів вважає, що зазначені у ній суми не відповідають дійсності;
(4) щодо реальності договору позики від 01 лютого 2024 року, то ці обставини підлягають перевірці у ході допиту ОСОБА_4 як свідка, про що представником відповідачів заявлено клопотання.
Так, представник відповідачів вважає, що докази, які долучені до відзиву та цього заперечення в сукупності повністю підтверджують законну фінансову спроможність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбати активи, які позивач вважає необґрунтованими.

Заяви, клопотання, а також процесуальні дії у справі.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13 березня 2026 року у справі № 991/2243/26 (провадження 2-з/991/7/26) з метою забезпечення позову накладено арешт на автомобіль марки та моделі Renault Duster, 2024 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , та квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1301690246112), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 75-81).
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 26 березня 2026 року відкрито провадження у справі № 991/2243/26 (провадження 2/991/6/26) за позовом Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Євтєєвої Ю.Е. до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, призначене підготовче засідання на 27 квітня 2026 року (т. 2 а.с. 94-96).
10 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» представник відповідачів - адвокат Колісник А.І. подав до суду відзив з додатками (т. 2 а.с.114-202).
14 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивача - прокурора Євтєєвої Ю.Е. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, а також клопотання про долучення доказів (т. 2 а.с. 203-229).
21 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника відповідачів - адвоката Колісника А.І. надійшли заперечення із додатками (т. 3 а.с. 1-32).
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 28 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14 травня 2026 року (т. 3 а.с. 59- 63). Надалі, у судовому засіданні судом були оголошені перерви, судовий розгляд відбувався 26 травня 2026 року, 04, 11, 19 червня 2026 року.
18 червня 2026 року через систему «Електронний суд» представник відповідачів - адвокат Колісник А.І. подав до суду клопотання про долучення доказів, яке задоволено ухвалою суду від 19 червня 2026 року (т. 3 а.с. 139-170).
19 червня 2026 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів - адвоката Колісника А.І. про зупинення розгляду справи з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України (т. 3 а.с. 120-124, 177-178).

Узагальнені позиції сторін.
У судовому засіданні представники позивача - прокурори Євтєєва Ю.Е., Польщиков І.В. просили позов задовольнити, вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі.
Представник відповідачів - адвокат Колісник А.І., з думкою якого погодилися відповідачі, просив відмовити у задоволенні позову.
Також у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 надав пояснення, у яких, зокрема зазначив, що надані ним документи підтверджують той факт, що спірні активи були придбані за наявні у нього з дружиною законні доходи. Кошти, які вони зняли з банківських рахунків, зберігалися вдома, бо спочатку планували їх використати, а потім змінились обставини і ці кошти залишились на всякий випадок. Походження коштів, наявних у ОСОБА_2 на рахунку, він точно не пам`ятає, скоріше за все це був дохід від ведення ними господарства та від продажу у 2019 році дружиною квартири в м. Херсоні. Щодо не декларування спірних активів пояснив, що ним не було зазначено про наявність таких активів, проте це було зроблено без будь-якого умислу. Він готовий нести відповідальність за невнесення таких відомостей у декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави. Пояснив, що він працює, є власником фермерського господарства і приватного сільгосппідприємства, які за 43 роки господарства були прибутковими. Від зайняття фермерським господарством він отримував заробітну плату готівкою через касу. Також, проживаючи в селі, він реалізовував м`ясо птиці, та інші продукти. Щодо земельних ділянок, які належать ОСОБА_2 , зазначив, що вони не вибували з її власності, однак з якихось причин він забув зазначити їх у щорічних деклараціях з 2021 року. Земельні ділянки, право власності на які зареєстроване за ним, придбавались у людей в рахунок наданих їм раніше грошей у позику. 

Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника відповідачів, відповідачів., надавши оцінку показанням свідка та іншим доказам, дійшов таких висновків.
Особливості позовного провадження у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави врегульовані Главою 12 Розділу ІІІ Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 290 ЦПК України позов пред`являється, зокрема щодо: активів, набутих після дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у сімсот п`ятдесят і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності зазначеним Законом, але не перевищує межу, встановлену статтею 368-5 Кримінального кодексу України.
За ч. 3 ст. 290 ЦПК України для визначення вартості активів, зазначених у частині другій цієї статті, застосовується вартість їх набуття, а у разі їх набуття безоплатно чи за ціною, нижчою за мінімальну ринкову, мінімальна ринкова вартість таких або аналогічних активів на дату набуття.
Згідно із ч. 4 ст. 290 ЦПК України позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлено до особи, яка, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, набула у власність активи, зазначені у частині другій цієї статті, та/або до іншої фізичної чи юридичної особи, яка набула у власність такі активи за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або якщо особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
Відповідно до ч. 8 ст. 290 ЦПК України 
- термін «активи» означає грошові кошти (у тому числі готівкові кошти, кошти, що перебувають на рахунках/електронних гаманцях, у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах), інше майно, майнові права, нематеріальні активи, у тому числі криптовалюти, обсяг зменшення фінансових зобов`язань, а також роботи чи послуги, надані особі, уповноваженій на виконання функцій держави чи місцевого самоврядування;
- під «набуттям активів» слід розуміти набуття активів особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у власність, а також набуття активів у власність іншою фізичною або юридичною особою, якщо доведено, що таке набуття було здійснено за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;
- особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, є особи, зазначені у пункті 1 та у підпункті «ґ» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції»;
- термін «законні доходи» означає доходи, правомірно отримані особою із законних джерел, зокрема джерел, визначених пунктами 7 і 8 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції».
Так, враховуючи норми пунктів 7, 8 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції», для цілей здійснення позовного провадження у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави правомірно отриманими із законних джерел доходами є:
- отримані доходи суб`єкта декларування або членів його сім`ї, у тому числі доходи у вигляді заробітної плати (грошового забезпечення), отримані як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом, гонорари, дивіденди, проценти, роялті, страхові виплати, аліменти, благодійна допомога, пенсія, доходи від відчуження цінних паперів та корпоративних прав, подарунки, а також соціальні виплати та субсидії у разі виплати їх у грошовій формі та інші доходи;
- наявні у суб`єкта декларування або членів його сім`ї грошові активи, у тому числі готівкові кошти, кошти, розміщені на банківських рахунках або які зберігаються у банку, внески до кредитних спілок та інших небанківських фінансових установ, кошти, позичені третім особам, поворотна фінансова допомога, надана третім особам, та кошти, які не сплачені третіми особами і строк сплати яких настав відповідно до умов правочину або рішення суду, а також активи у дорогоцінних (банківських) металах. 
Відповідно до ст. 291 ЦПК України суд визнає необґрунтованими активи, якщо судом на підставі поданих доказів не встановлено, що активи або грошові кошти, необхідні для придбання активів, щодо яких поданий позов про визнання їх необґрунтованими, були набуті за рахунок законних доходів.
Положеннями ст. 292 ЦПК України визначені правові наслідки визнання активів необґрунтованими, а саме: особливості їх стягнення в дохід держави.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що при розгляді цивільних справ про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про те:
- чи є відповідачі особами, до яких може бути пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 
- чи існує зв`язок активів, які прокурор вважає необґрунтованими, з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування,
- чи набуто відповідачами такі активи у один із способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України; 
- чи відповідають активи, які позивач вважає необґрунтованими, вимогам ч. 2 ст. 290 ЦПК України (дата набуття, різниця між вартістю та доходами особи).
Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 89 ЦПК України у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів якої є більш переконливою порівняно з сукупністю доказів іншої сторони.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Щодо осіб, до яких пред`явлено позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. 
Відповідно до п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема депутати місцевих рад.
За ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутатом місцевої ради, зокрема є депутат сільської ради.
Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» повноваження депутата місцевої ради починаються з дня відкриття першої сесії відповідної ради з моменту офіційного оголошення підсумків виборів відповідною територіальною виборчою комісією і закінчуються в день відкриття першої сесії цієї ради нового скликання, крім передбачених законом випадків дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради або ради, до складу якої його обрано.
Випадки дострокового припинення повноважень депутата місцевої ради визначені у ст. 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», відповідно до якої повноваження депутата місцевої ради можуть припинятися достроково також за рішенням відповідної ради, зокрема у зв`язку з особистою заявою депутата місцевої ради про складення ним депутатських повноважень.
За матеріалами справи судом встановлено, що рішенням Горохівської сільської ради Миколаївської області № 1 від 20 листопада 2020 року прийнято до відома факт початку повноважень депутатів Горохівської сільської ради Миколаївської області VIII скликання по 6 кругах, зокрема по округу № 5 ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 46-50).
Також встановлено, що розпорядженням Горохівської сільської військової адміністрації Миколаївської області № 271-р/с від 30 грудня 2024 року, прийнятого відповідно до абз. 2 п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», указу Президента України від 17 листопада 2022 року № 778/2022 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Миколаївській області», розпорядження Президента України від 17 листопада 2022 року № 303/2022-рп «Про призначення Завадського Р. начальником Горохівської сільської військової адміністрації Баштанського району Миколаївської області», постанови Верховної Ради України від 12 січня 2023 року № 2861-ІХ «Про здійснення начальником військових адміністрацій населених пунктів у Баштанському та Маколаївському районах Миколаївської області повноважень, передбачених ч. 2 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», достроково припинено повноваження депутата Горохівської сільської ради VIII скликання ОСОБА_1 у зв`язку з його особистою заявою про складення ним депутатських повноважень. Розпорядження направлено до Горохівської сільської територіальної виборчої комісії Баштанського району Миколаївської області (т. 1 а.с. 51).
Тобто ОСОБА_1 мав статус депутата Горохівської сільської ради Миколаївської області (Горохівської сільської військової адміністрації Миколаївської області ) VIII скликання у період з 20 листопада 2020 року до 30 грудня 2024 року, тому відповідно до п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, п. 3 ч. 8 ст. 290 ЦПК України ОСОБА_1 у цей період був особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування.
Доводи представника відповідача про те, що утворення на підставі Указу Президента України № 778/2022 від 17 листопада 2022 року Горохівської сільської військової адміністрації Миколаївської області, а також проведення засідань депутатів Горохівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області VIII скликання лише 23 лютого 2022 року та 29 серпня 2022 року позбавляють ОСОБА_1 статусу депутата місцевої ради, колегія суддів, з урахуванням наведених вище норм, вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства.
Водночас, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_2 мала статус особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
У позовній заяві представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 як співвласник активу має можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо активу, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 , дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження.
Колегія суддів звертає увагу, що обґрунтованість таких висновків прокурора суд встановлює лише під час розгляду справи по суті за результатом дослідження доказів, наданих сторонами.
Однак, з огляду на норми ч. 4 ст. 290 ЦПК України, позов про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави може бути пред`явлений до ОСОБА_2 як до іншої особи, яка набула у власність актив, щодо якого особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо чи опосередковано вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Щодо зв`язку активів, які прокурор вважає необґрунтованими, з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та набуття відповідачами таких активів у один із способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 81 ЦПК України у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Чинне законодавство не розкриває поняття «зв`язок особи з активом», щодо якого ставиться питання про необґрунтованість, не визначає критеріїв такого зв`язку.
У той же час, як виснував Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2024 року, справа № 991/366/22, фактичне володіння через третіх осіб (ч. 4 ст. 290, п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України) «за дорученням»: 
1) вказує на відносини, відмінні від визначених цивільним законодавством відносин довірителя і повіреного; 
2) означає набуття суб`єктом декларування активів через третіх осіб з метою приховання факту набуття цих активів; 
3) вчинення дії «за дорученням» може бути встановлене із сукупності вторинних ознак, які дозволяють дійти висновку, що третя особа діяла в інтересах суб`єкта декларування, а суб`єкт декларування, у свою чергу, отримує вигоду від набутого активу; 
у свою чергу «можливість прямо чи опосередковано вчиняти щодо активів дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження», означає: 
1) можливість контролювати певне майно через неформалізоване право розпорядження ним шляхом фактичної можливості визначення долі цього майна як безпосередньо, так і через третіх осіб, на яких оформлено відповідне право власності; 
2) трактується ширше передбаченої статтею 16 ЦК України складової права власності.
Отже, при встановленні зв`язку активів, про необґрунтованість яких стверджує позивач, з ОСОБА_1 як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, необхідно дослідити їх правову або фактичну пов`язаність.
У судовому засіданні досліджені відомості з Державного реєстру актів цивільного стану та встановлено, що 23 серпня 1975 року укладено шлюб між ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 107-110).
Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів про зміну ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу прізвища на « ОСОБА_3 ». Водночас суд констатує, що у судовому засіданні встановлено особу відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України (т. 3 а.с. 71). 
Предметом спору у цій справі є визнання необґрунтованими активів, а саме:
квартири АДРЕСА_1 (надалі - квартира АДРЕСА_4 ), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 ,
та автомобіля марки та моделі Renault Duster, 2024 року випуску, VIN- код: НОМЕР_1 (надалі - автомобіль Renault Duster), право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 . 

Щодо майна, набутого відповідачами.
Встановлено, що 07 березня 2024 року між ОСОБА_8 (продавець), в інтересах якого діяла на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом у м. Кротошин (Республіка Польща) Пауліною Завідзка-Сєдлецька 13 лютого 2024 року, ОСОБА_9 (представник продавця) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Солоцьким Д.О. за реєстровим номером 474. За умовами цього договору продавець передає у власність покупцю належну йому квартиру АДРЕСА_1 , а покупець приймає предмет договору і сплачує за нього обговорену грошову суму. Продаж вчинено за 4 433 250,00 грн, які покупець передав, а продавець отримав повністю до підписання цього договору, про що свідчать підписи сторін на цьому договорі. Сторони своїми підписами підтвердили той факт, що ціна продажу відповідає дійсній вартості нерухомості та їм відомо про кримінальну відповідальність згідно ст. 212 КК України у разі умисного заниження ціни договору з метою ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів). Цей договір вчинений за згодою другого із подружжя покупця - ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчив приватний нотаріус Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Солоцький Д.О. 07 березня 2024 року за реєстровим номером 473 (т. 1 а.с. 123-126).
Цього ж дня відомості про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1301690246112 (т. 1 а.с. 111-122).
Також у судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «М Моторс» (код ЄДРПОУ 35639053) в особі директора Шеленгера О.С. (продавець), що діє на підставі Статуту, та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу № МРС 109, предметом якого є новий автомобіль марки Renault модель Duster, 2024 року випуску, колір сірий (п. 1.2. договору). Відповідно до п. 1.3. договору покупець свідчить, що при укладенні цього договору він діє за згодою та в інтересах другого з подружжя. Вартість автомобіля складає без ПДВ - 845 833,33 грн, ПДВ 20 % - 169 166,67 грн, всього - 1 015 000,00 грн (п. 2.1. договору) (т. 1 а.с. 52-61).
Встановлено, що на виконання умов договору купівлі-продажу № МРС 109 від 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 через касу АТ «Креді Агріколь Банк» здійснив платежі за автомобіль, а саме: 07 та 08 жовтня 2024 року по 399 000,00 грн, а 09 жовтня 2024 року на суму 217 000,00 грн, що підтверджується копіями вхідних переказів (т. 1 а.с. 62-65).
08 жовтня 2024 року ТСЦ № 4841 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях на підставі заяви ОСОБА_1 № 2499121820 від 08 жовтня 2024 року проведено операцію «105 - Первинна реєстрація нового транспортного засобу придбаного в торговельній організації, який ввезено з-за кордону» щодо автомобіля Renault Duster, який на підставі вантажно-митної декларації 24 UA100410484938U8 від 30 вересня 2024 року з Румунії ввезено в Україну, на власника ОСОБА_1 та видано державний номерний знак НОМЕР_4 , а 07 грудня 2024 року ОСОБА_1 здійснено перереєстрацію при заміні державного номерного знаку на НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 68, 106, т. 2 а.с. 222).
Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 , будучи особою, уповноваженою на виконання функцій місцевого самоврядування, 04 жовтня 2024 року набув у власність актив - автомобіль Renault Duster.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
За ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про те, що спірні активи, набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2024 році, можуть бути визнані особистою приватною власністю одного з подружжя (ст. 57 СК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що активи, набуті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2024 році, є їх спільною сумісною власністю, внаслідок чого ОСОБА_1 має можливість вчиняти щодо таких активів дії, тотожні за змістом здійснення права розпорядження ними. Отже прокурором доведено зв`язок зазначених вище активів, з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також набуття відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таких активів у один із способів, передбачених п. 2 ч. 8 ст. 290 ЦПК України.

Щодо відповідності активів, набутих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вимогам ч. 2 ст. 290 ЦПК України.
За ч. 2 ст. 290 ЦПК України у редакції, станом на 10 березня 2026 року - день надходження позову до суду, позов про визнання необґрунтованими активів та стягнення їх в дохід держави може бути пред`явлено, якщо різниця між їх вартістю і законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у сімсот п`ятдесят і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів», але не перевищує межу, встановлену ст. 368-5 КК України.
Так, 28 листопада 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо конфіскації незаконних активів осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, і покарання за набуття таких активів».
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 липня 2019 року встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2 007,00 грн. Тому, мінімальна сума різниці між вартістю активів та законними доходами особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, становить 1 505 250,00грн (750 х 2 007,00 грн).
Враховуючи норми ст. 368-5 КК України, максимальна сума такої різниці становить більше ніж три тисячі прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2024 року у сумі 3 028,00 грн. Тому, максимальна сума різниці між вартістю активів та законними доходами особи становить 9 084 000,00 грн (3 000 х 3 028,00 грн).
Враховуючи обставини справи, зазначені прокурором у позові та представником відповідачів у відзиві, суд вважає за необхідне дослідити питання щодо майнового стану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також джерела їх доходів з метою перевірки фінансової спроможності на здійснення придбання активів у 2024 році.
Представник позивача, в обґрунтування позовних вимог, навела аналіз доходів та витрат подружжя ОСОБА_3 за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року, наголошуючи, що частина доходів була отримана після вчинення правочинів на придбання спірних активів. 
Так, прокурор взяла за основу відомості з щорічної декларації ОСОБА_1 за 2023 рік, відповідно до якої у суб`єкта декларування чи членів його сім`ї відсутні об`єкти для декларування у розділі 12 «Грошові активи», та дійшла висновку, що всі доходи за звітний період були використані відповідачами, припускаючи, що суб`єкт декларування та його дружина ймовірно могли мати заощадження у допороговому розмірі декларування, тобто до 134 200,00 грн, які могли б бути використані для придбання активів. Проте, проаналізувавши рух коштів по рахункам відповідачів, прокурор дійшла переконання, що видатки подружжя ОСОБА_1 упродовж 2024 року перевищують цю (134 200,00 грн) суму більше ніж в шість разів, а тому не взяла до розрахунку. 
Також прокурором було виявлено не внесення в щорічну декларацію за 2024 рік доходів у виді відсотків від банківських вкладів на загальну суму 162 538,52 грн. Водночас ознак використання цих коштів для безготівкових розрахунків або зняття готівки з метою оплати активів не встановлено. Тому вони також не були враховані до розміру законних доходів при визначенні різниці між вартістю активів та законними доходами. Окрім цього виявлено станом на 31 грудня 2023 року наявність у ОСОБА_1 та його дружини коштів на банківських рахунках у розмірі 5 154 761,40 грн, інформація про які не відображена у щорічних деклараціях. Прокурор стверджує, що частина цих коштів залишилась на рахунках, а інша - використовувалась для безготівкових розрахунків, тому також не була врахована прокурором для обчислення різниці між вартістю активів та законними доходами.
Представник позивача звертала увагу, що станом на 31 грудня 2024 року ОСОБА_1 не зазначено у щорічній декларації за 2024 рік наявність у нього чи у його дружини будь-яких заощаджень, хоча залишки на банківських рахунках тільки збільшились.
Колегія суддів критично оцінює такий підхід представника позивача до обґрунтування позовних вимог, оскільки виявлені та наведені нею факти можуть свідчити лише про помилки під час декларування. Водночас суд враховує позицію відповідача ОСОБА_1 , який повідомив у судовому засіданні, що ним могли бути допущені помилки при заповненні та поданні щорічних декларацій, зокрема в частині не зазначення наявного у них з дружиною нерухомого майна та грошових активів. 
У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За частиною 2 цієї статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Враховуючи норми ч. 2 ст. 290, 291 ЦПК України, предметом доказування у справах про визнання необґрунтованими активів є доведення, що активи або грошові кошти, необхідні для придбання активів, щодо яких поданий позов про визнання їх необґрунтованими, були набуті або не були набуті за рахунок законних доходів.
Тобто виявлення та доведення порушень, допущених під час заповнення щорічних декларацій суб`єктом декларування, який є відповідачем, не є предметом доказування та оцінки в межах розгляду цієї справи.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно зі ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 81 ЦПК України у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної частиною другою статті 290 цього Кодексу різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. У разі визнання судом достатньої доведеності зазначених фактів на підставі поданих позивачем доказів спростування необґрунтованості активів покладається на відповідача.
Тому, для дослідження майнового стану відповідачів колегія суддів не обмежується відомостями, які зазначені ОСОБА_1 у щорічних деклараціях за 2019-2024 роки, а перевіряє спроможність відповідачів станом на жовтень 2024 року придбати спірні активи, враховуючи інші наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, згідно з якими встановлено таке.
Згідно з відомостями з ДРФОПП встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) за період з 1998 року по жовтень 2024 року нараховані доходи, серед яких заробітна плата, дохід від надання в оренду земельних ділянок та будівель, дивіденди, додаткове благо, дохід, задекларований фізичною особою самостійно, сукупний розмір яких склав 12 768 394,33 грн (т. 1 а.с. 127- 140).
Зазначені відомості щодо виплат доходів ОСОБА_1 також співпадають з відомостями з Пенсійного фонду України, довідок про роботу та доходи від ПОСП ім. Суворова № 19-23 від 20 квітня 2026 року, рішень голови ФГ «Кремінь» про виплату дивідендів членам фермерського господарства № 1 від 15 грудня 2021 року, № 1 від 28 лютого 2023 року, № 2 від 26 квітня 2023 року (т. 1 а.с. 151-157, т. 3 а.с. 10-18, 27-30).
Окрім цього ОСОБА_1 були виплачені дивіденди по корпоративним правам із частини нерозподіленого прибутку на підставі рішень голови ФГ «Кремінь» про виплату дивідендів членам фермерського господарства: № 1 від 02 грудня 2019 року у розмірі 300 000,00 грн, № 2 від 26 грудня 2019 року у розмірі - 350 000,00 грн та № 2 від 26 листопада 2020 року у розмірі - 225 000,00 грн, на загальну суму 875 000 грн (т. 3 а.с. 7-9, 19-24).
Також встановлено, що за період з 01 січня 2015 року по жовтень 2024 року ОСОБА_1 отримав пенсійні виплати на загальну суму 933 753,44 грн, що підтверджується відомостями з Пенсійного фонду України (т. 1 а.с. 158-159).
Відповідно до відомостей ДРФОПП встановлено, що ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) за період з 1998 року по жовтень 2024 року виплачені доходи, серед яких заробітна плата, дохід від надання в оренду земельних ділянок на загальну суму 2 133 300,80 грн (т. 1 а.с. 142-150).
Також згідно з відомостями з Пенсійного фонду України встановлено, що у період з 01 січня 2015 року по жовтень 2024 року ОСОБА_2 були виплачені пенсійні та інші виплати у сумі - 400 177,68 грн (т. 1 а.с. 170-171).
Отже, у період з 1998 року по жовтень 2024 року підтверджений дохід ОСОБА_1 склав 14 577 147,77 грн, а ОСОБА_2 - 2 533 478,48 грн, отже загальний дохід подружжя - 17 110 626,25 грн.
Судом встановлено, що зазначені вище доходи, у більшості випадків надходили подружжю ОСОБА_3 на їх рахунки у АТ КБ «ПриватБанк» та АБ «Укргазбанк», що підтверджується наявними на електронному носії (диску) банківськими виписками по руху коштів останніх за період з 2020 року до 2025 року (т. 1 а.с. 15-20, 172-192).
У судовому засіданні відповідачі та їх представник підтвердили, що спірні активи були придбані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за готівкові кошти, що узгоджується з матеріалами справи, тому колегія суддів доходить висновку, що для з`ясування обставин цієї справи слід дослідити питання: чи могли бути у розпорядженні подружжя ОСОБА_3 у 2024 році готівкові кошти у сумі 5 448 250 грн (ціна позову).
Представником позивача до позову надані відомості, отримані НАЗК від банківських установ, щодо наявних рахунків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також руху коштів по ним за період з 01 січня 2020 року по вересень 2025 року (т. 1 а.с. 15-20, 172-192). 
На підставі цих документів встановлено, що ОСОБА_1 мав та має рахунки у АБ «Укргазбанк», АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк» та АТ «Укрексімбанк», а ОСОБА_2 - в АБ «Укргазбанк» та АТ КБ «ПриватБанк». Водночас, рахунки, які відкриті ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк» та АТ «Укрексімбанк» є депозитними і безпосереднє зняття готівки з них не здійснювалося.
Колегія суддів звертає увагу, що суд, надаючи оцінку відомостям по банківським рахункам відповідачів, враховує інформацію за період з 01 січня 2020 року по жовтень 2024 року, тобто відповідно до наявних в матеріалах справи доказів.
Так, за результатом дослідження руху коштів по банківським рахункам ОСОБА_1 , відкритим в АБ «Укргазбанк», встановлено, що:
08 січня 2020 року знято готівку трьома транзакціями на загальну суму 1 184 200,00 грн;
22 березня 2021 року знято готівку у сумі 50 000,00 грн;
03 березня 2023 року знято готівку у сумі 20 000,00 грн.
Тобто, загальна сума знятих готівкових коштів становить 1 254 200,00 грн.
За результатом дослідження руху коштів по банківським рахункам ОСОБА_1 , відкритим в АТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що: 
26 листопада 2021 року знято готівку у сумі 20 100,00 грн;
05 серпня 2022 року знято готівку в сумі 21 436,65 грн;
12 липня 2023 року знято готівку в сумі 1 762,77 грн;
17 серпня 2023 року знято готівку на загальну суму 30 000,00 грн;
15 вересня 2023 року знято 1 250,22 грн;
22 вересня 2023 року знято готівку на загальну суму 37 185,01 грн;
18 листопада 2023 року знято готівку на загальну суму 35 175, 00 грн;
Тобто, загальна сума знятих готівкових коштів становить 146 909,65 грн.
У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він часто позичав гроші односельчанам, які у подальшому повертали їх готівкою.
Так судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно переказував кошти фізичним особам, зокрема зазначаючи у призначенні платежу «допомога» або «фінансова допомога». Серед таких осіб є особи з прізвищем « ОСОБА_3 », але у матеріалах справи відсутні документи, які б давали можливість установити можливі родинні зав`язки цих осіб з відповідачем. Тому колегія суддів врахувала лише платежі, здійснені на користь інших осіб, а саме:
15 квітня, 21 травня 2020 року ОСОБА_10 на загальну суму - 13 000,00 грн;
21 травня та 09 червня 2020 року здійснені перекази ОСОБА_35 на загальну суму 36 683,42 грн з призначенням платежів «викуп 2 га ОСГ»;
09 червня 2020 року ОСОБА_11 на загальну суму - 26 500,00 грн;
20 червня 2020 року, 28 червня, 01 серпня, 17 вересня, 06 жовтня 2022 року ОСОБА_12 на загальну суму - 41 135,78 грн;
02 грудня 2020 року ОСОБА_13 на загальну суму - 3 015, 08 грн;
11 грудня 2020 року, 23 листопада 2021 року, 17 червня, 21 грудня 2022 року, 28 квітня, 27 травня 2024 року, 03, 30 травня 2025 року ОСОБА_14 на загальну суму - 78 043,7 грн;
05 січня, 16 липня 2021 року, 08 квітня, 05 травня, 17 червня, 21 грудня 2022, 06 квітня, 13 травня, 09 жовтня 2023 року, 11 січня 2024 року ОСОБА_15 на загальну суму - 125 301,16 грн;
14 січня 2021 року ОСОБА_16 на загальну суму - 5 025,13 грн;
18 червня 2021 року, 20 лютого, 28 серпня 2023 року ОСОБА_17 на загальну суму - 88 975,00 грн;
23 листопада 2021 року, 01 березня 2023 року, 25 січня 2024 року ОСОБА_18 на загальну суму - 35 150,25 грн;
26 листопада 2021 року, які через технічну помилку 30 листопада 2021 року були повернуті на рахунок ОСОБА_1 , а 01 грудня 2021 року повторно здійснено переказ Булаховій Л.П. на загальну суму - 167 974,7 грн;
04 квітня 2022 року ОСОБА_19 на загальну суму - 11 224,69 грн;
05 липня 2022 року ОСОБА_20 на загальну суму - 20 026,03 грн;
29 вересня 2022 року ОСОБА_21 на загальну суму - 5 025,13 грн;
02 листопада 2022 року ОСОБА_22 на загальну суму - 36 950,00 грн;
17 лютого 2023 року ОСОБА_23 на загальну суму - 33 250,00 грн;
17 лютого 2023 року ОСОБА_24 на загальну суму - 130 050,00 грн;
17 лютого 2023 року ОСОБА_25 на загальну суму - 67 000,00 грн;
17 лютого 2023 року ОСОБА_26 на загальну суму - 124 904,00 грн;
22 березня 2023 року ОСОБА_27 на загальну суму - 5000,00 грн;
06 листопада 2023 року ОСОБА_28 на загальну суму - 20 050,00 грн;
28 травня 2024 року ОСОБА_29 на загальну суму - 1 750,00 грн;
04 жовтня 2024 року ОСОБА_30 на загальну суму - 73 472,00 грн.
Загальна сума таких коштів склала 1 150 206,07 грн.
Водночас, довідка про рух коштів не містить відомостей про те, що зазначені вище особи перераховували ОСОБА_1 певні суми коштів.
У той же час, у судовому засіданні не встановлено доказів, які б свідчили, що кошти, які були перераховані, серед інших, ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , останніми були повернені ОСОБА_1 у безготівковій формі. Натомість, встановлено, що ОСОБА_1 були придбані у цих осіб земельні ділянки.
Так, 09 червня 2020 року згідно з договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області Шульгою Т.В. за реєстровим номером 162, ОСОБА_1 придбав у власність від ОСОБА_11 земельну ділянку з кадастровим номером 4825785200:03:000:0087, загальною площею: 2 га, за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, Суворська сільська рада, ціною 58 000,00 грн. Сторони підтвердили факт повного розрахунку (т. 3 а.с. 152-155);
09 червня 2020 року згідно з договором купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області Шульгою Т.В. за реєстровим номером 161, ОСОБА_1 придбав у власність від ОСОБА_34 земельну ділянку з кадастровим номером 4825785200:02:000:0076, загальною площею: 2 га, за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, Суворська сільська рада, ціною 58 000,00 грн. Сторони підтвердили факт повного розрахунку (т. 3 а.с. 156-159).
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_32 та ОСОБА_35 09 червня 2020 року на виконання умов договорів купівлі-продажу ним була перерахована решта коштів, враховуючи попередньо надані їм позики. 
Також встановлено, що 26 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_36 укладені договори купівлі-продажу земельної ділянки, які посвідчені приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шулік А.О. за реєстровими номерами 1746 та 1747, предметами яких є земельні ділянки з кадастровими номерами 4825785200:03:000:0030 та 4825785200:07:000:0030, за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, Червонозірська сільська рада, за ціною 71 850,00 грн та 87 719,00 грн відповідно (т. 3 а.с. 142- 151). 
Тобто, з огляду на здійснені ОСОБА_1 перерахування коштів зазначеним особам, придбання у частини з цих осіб земельних ділянок, у сукупності з наданими у судовому засіданні поясненнями, які є логічними та взаємопов`язаними, а також підтверджуються доказами у справі, суд вважає достовірними доводи відповідача про те, що виявлені перерахування коштів дійсно були позиками, наданими ним ( ОСОБА_1 ), які позичальники могли повертати готівкою.
Також колегія суддів вважає переконливими доводи відповідача ОСОБА_1 про надання позик і у інший період, відомості про рух коштів за який відсутні в матеріалах справи, оскільки як встановлено за період 2020-2024 років такі перерахування були непоодинокі.
Враховуючи вищезазначене, сума коштів, яка могла бути повернена готівкою, може складати 919 047,95 грн (1 150 206,07 грн - 26 500,00 грн - 36 683,42 грн - 167 974,7 грн).
Також, досліджуючи рух коштів ОСОБА_1 по банківським рахункам, відкритим у АТ КБ «ПриватБанк», судом встановлено, що заробітна плата від ПОСП ім. Суворова нараховувалась саме на рахунки цього банку.
Разом з тим, згідно з відомостями з ДРФОПП заробітна плата від ПОСП ім. Суворова виплачувалась ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 2015 року, однак, за матеріалами справи, перше перерахування на його рахунок заробітної плати здійснено 11 червня 2020 року з відміткою «за травень» (т. 1 а.с. 128, 196 (відомості з АТ КБ «ПриватБанк»)).
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні стверджував, що заробітну плату від ПОСП ім. Суворова він отримував також в касі підприємства.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через банки/небанківських надавачів платіжних послуг, які отримали право на відкриття і ведення обслуговування рахунків відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.
Встановлено, що 
у 2020 році ОСОБА_1 виплачено заробітну плату (з вирахуванням податків і зборів) у сумі 242 397,57 грн, з яких лише 89 751,21 грн на банківський рахунок;
у 2021 році - у сумі 349 349,87 грн, з яких - 218 602,81 грн на банківський рахунок;
у 2022 році - у сумі 243 086,61 грн, з яких - 55 533,00 грн на банківський рахунок;
у 2023 році - у сумі 314 199,55 грн, з яких - 217 302,00 грн на банківський рахунок, що підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с. 196 (електронний носій, тека «Приват»), т. 3 а.с. 27- 30).
Отже, сума готівкових коштів, яка могла бути отримана ОСОБА_1 як заробітна плата від ПОСП ім. Суворова у період з 2020 року по 2023 рік становить 567 844,58 грн.
У той же час, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості про рух коштів на рахунках ОСОБА_1 за інші роки, суд позбавлений можливості перевірити факти виплати заробітної плати в готівковій формі через касу підприємства за інші періоди (т. 3 а.с. 27). 
Також згідно з довідкою АТ «Укрексімбанк» від 17 березня 2026 року встановлено, що 17 липня 2019 року ОСОБА_1 зняв готівку з рахунку, відкритого в АТ «Укрексімбанк», за № НОМЕР_8 на суму 22 240,78 доларів США (т. 2 а.с. 136- 137).
Окрім цього, за результатом дослідження відомостей про рух коштів по банківським рахункам ОСОБА_2 , відкритим в АБ «Укргазбанк», встановлено, що у період з 17 лютого 2020 року по 03 квітня 2024 року знято готівку на загальну суму 100 398,66 грн;
Також встановлено, що у період з 24 січня 2020 року по 11 лютого 2023 року з рахунків, відкритих ОСОБА_2 в АТ КБ «ПриватБанк», знято готівкові кошти на загальну суму 496 099грн.
Судом встановлено, що 20 травня 2019 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. за реєстровим номером 844, на підставі якого передала у власність ОСОБА_37 належну їй на праві приватної власності трикімнатну квартиру житловою площею 38,8 кв.м, загальною площею 66,8 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_38 прийняла зазначену трикімнатну квартиру і сплатила обговорену грошову суму у розмірі 815 000,00 грн (т. 2 а.с. 197-199).
Згідно з відомостями, отриманими від АБ «Укргазбанк», встановлено, що цього ж дня, тобто 20 травня 2019 року, ОСОБА_2 відкрила у банку рахунок за № НОМЕР_3 , з якого 07 квітня 2022 року зняла готівку в сумі 41 645,00 доларів США (т. 1 а.с. 191, т. 2 а.с. 134-135).
Тому суд погоджується з доводами прокурора про те, що врахуванню підлягають лише кошти в сумі 41 645,00 доларів США без окремого врахування суми 815 000,00 грн .
Вірогідність збереження готівкових коштів у подружжя ОСОБА_3 підтверджується, зокрема тим, що відповідно до відомостей за їх рахунками ОСОБА_2 фактично відразу після зарахування на рахунок пенсійних виплат та заробітної плати знімала ці кошти з рахунку, а також відповідачі здійснювали платежі у безготівковій формі для оплати поточних потреб: аптеки, магазини, АЗС, тощо.
Не залишається поза увагою суду і те, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 127-150, т. 3 а.с. 160-170) у період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2026 року ОСОБА_2 набула у власність лише спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2024 року № 474, за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю 4 433 250,00 грн, а ОСОБА_1 придбав: 
на підставі договорів купівлі-продажу від 09 червня 2020 року № 161 земельну ділянку з кадастровим номером 4825785200:02:000:0076; та за № 162 земельну ділянку з кадастровим номером 4825785200:03:000:0087;
на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2021 року № 1747 земельну ділянку з кадастровим номером 4825785200:07:000:0030 та за № 1746 земельну ділянку з кадастровим номером 4825785200:03:000:0030, 
а також на підставі договору купівлі-продажу від 25 листопада 2020 року № 411 земельну ділянку з кадастровим номером 4825785200:03:000:0091, площею 2 га, за адресою: Миколаївська область, Снігурівський район, Суворська сільська рада, ціною 45 000,00 грн. 
Зазначені земельні ділянки здаються ОСОБА_1 в оренду ФГ «Кремінь».
Як встановлено вище розрахунок за чотири земельні ділянки з кадастровими номерами: 4825785200:02:000:0076, 4825785200:03:000:0087, 4825785200:07:000:0030 та 4825785200:03:000:0030 було здійснено шляхом переказу коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 на банківські рахунки продавців.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 не надав конкретні пояснення та відповідні докази на підтвердження джерел походження коштів для придбання земельної ділянки з кадастровим номером 4825785200:03:000:0091, ціною 45 000,00 грн, тому колегія суддів враховує, що вона могла бути придбана за рахунок наявних у ОСОБА_1 готівкових коштів, наявність яких встановлена судом вище.
Отже за наявними у матеріалах справи доказами судом встановлено, що у період з 17 липня 2019 року по жовтень 2024 року підтверджено, що подружжя ОСОБА_3 мало готівкові кошти у загальній сумі 2 565 451,89 грн (1 254 200,00 грн + 146 909,65 грн +567 844,58 грн +100 398,66 грн + 496 099,00 грн - 45 000,00 грн) + 63 885,78 доларів США (22 240,78 + 41 645), а також можливе повернення готівкою близько 919 047,95 грн.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на запит НАЗК надавав пояснення щодо його фінансової спроможності придбати спірні активи (т. 1 а.с. 197-201).
Відповідно до цих пояснень щодо джерел походження коштів для придбання квартири АДРЕСА_4 та автомобіля Renault Duster ОСОБА_1 зазначив про: 
його доходи за період 2023-2024 року, 
доходи дружини та отриману нею позику за договором від 01 лютого 2024 року в сумі 2 000 000,00 грн, 
наявність у нього та його дружини певних заощаджень, які накопичували протягом усього життя.
Додатком до пояснень є копія договору безвідсоткової позики від 01 лютого 2024 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . За умовами цього договору предметом позики є кошти в сумі 2 000 000 грн, які можуть бути передані як в готівковій так і в безготівковій формі, строк позики становить 2 роки.
Представник позивача ставить під сумнів реальність цього договору, посилаючись на відсутність ділової мети, оскільки умовами договору не передбачено виплату відсотків за користування позикою або будь-яке інше відшкодування, а також на те, що договір нотаріально не посвідчений.
За клопотанням представника відповідачів допитано свідка ОСОБА_4 , який у судовому засіданні надав суду показання про те, що він товаришує з сім`єю ОСОБА_3 з 1987 року. У січні 2024 року ОСОБА_1 йому повідомив, що у місті Стрий Львівської області в будинку, де на той час проживав його син ОСОБА_39 зі сім`єю, продається квартира і для термінової покупки цієї квартири йому потрібно близько 55 000,00 доларів США. Він ( ОСОБА_4 ) відповів ОСОБА_1 , що такої суми в іноземній валюті у нього немає, але є 2 000 000,00 грн. На початку лютого 2024 року вони зустрілись вже втрьох: він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Подружжя ОСОБА_3 розказали, що вирішили все ж таки купити квартиру для сина, але оформити її на ОСОБА_2 , щоб перестрахуватись, так як син раніше вже був розлучений. Цього ж дня за його ініціативи вони оформили договір позики і він передав ОСОБА_3 2 000 000,00 грн. Ці заощадження були зібрані ним у період з 2017 року за рахунок довічного утримання судді, оскільки він 30 років пропрацював суддею Снігурівського районного суду Миколаївської області, з яких 27 займав адміністративну посаду голови суду. Окрім цього підставою для відкладення коштів був вимушений переїзд до міста Кривий Ріг у березні 2022 року, коли частину Миколаївської області було окуповано. У період з квітня по грудень 2022 року він орендував житло та почав шукати житло для подальшого придбання. Однак пізніше повернувся до своєї хати і потреба у купівлі іншого житла відпала. Умови договору позики були обумовлені дружніми стосунками з ОСОБА_1, а також, що ОСОБА_1 йому неодноразово допомагав. Також ОСОБА_3 пояснили, що у них є кошти на депозитах, однак у зв`язку з військовим станом для їх зняття виникли певні труднощі. Позика була повернена ОСОБА_1 двома частинами: наприкінці 2025 року та на початку 2026 року. Документ, який би посвідчував факт повернення позики, не складали.
Не залишається поза увагою суду те, що ОСОБА_1 , як встановлено вище, неодноразово з свого банківського рахунку, відкритого в ТА КБ «ПриватБанк», здійснював платежі ОСОБА_12 на загальну суму - 41 135,78 грн, що узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_4 щодо стосунків з ОСОБА_1 .
Також за результатом дослідження доказів, наданих до позову, судом встановлено, що 21 березня 2017 року ОСОБА_4 подав декларацію після звільнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, у якій, зокрема в розділі 11 «Доходи, у тому числі подарунки» зазначив про отримання ним суддівської винагороди, довічного грошового утримання судді, а також пенсійних виплат його дружини, у розділі 12 «Грошові активи» ОСОБА_4 зазначені кошти наявні у нього на рахунку в ПАТ «Державний ощадний банк України» у сумі 3 200,00 грн та його дружини у сумі 2 800,00 грн (т. 1 а.с. 202-208).
Згідно з відомостями з ДРФОПП, починаючи з четвертого кварталу 2016 року, весь 2017 рік та до першого кварталу 2018 року включно ОСОБА_4 отримував доходи, а саме довічне грошове утримання судді, загальний розмір якого склав 428 360,32 грн (т. 1 а.с. 209-214).
Також прокурором надано копію рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 400/1335/20 за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 21 лютого 2020 року № 83/03.18-р., зобов`язання вчинити певні дії, за результатом розгляду якого, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_4 з 19 лютого 2020 року згідно з поданою ним заявою 13 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 215-221).
Тобто, станом на 2020 рік ОСОБА_4 продовжував отримувати довічне грошове утримання судді та звертався для суду для його перерахунку щодо збільшення.
Так, відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Колегія суддів звертає увагу, що відомості про розмір довічного утримання ОСОБА_4 з другого кварталу 2018 року по 01 лютого 2024 року (дату укладання договору безвідсоткової позики) представник позивача суду не надав.
Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає доводи прокурора про те, що ОСОБА_4 не мав фінансової можливості станом на 01 лютого 2024 року надати позику в сумі 2 000 000 грн, не доведеними у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає доведеним, що станом на дати набуття спірних активів у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 могли перебувати в розпорядженні грошові кошти в сумі 2 565 451,89 грн (кошти зняті з рахунків за період з 01 січня 2020 року по жовтень 2024 року), 2 444 678,81 грн (еквівалент 63 885,78 доларів США, враховуючи офіційний курс НБУ станом на 07 березня 2024 року 1 долар США = 38,2664 грн), а також 2 000 000,00 грн (позика), тобто 7 010 130,70 грн.
Також суд звертає увагу, що відповідно до довідок, наданих банківськими установами на запит НАЗК, залишок коштів по рахункам ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2023 року в АТ КБ «ПриватБанк» становив 921 129,19 грн, а в АБ «Укргазбанк» - 2 636 675,86 грн ( т. 1 а.с. 183, 185-187).
Тому, враховуючи (1) сукупний законний дохід відповідачів за період з 1998 року по жовтень 2024 року; (2) обмежений період, за який було проаналізовано рух коштів по рахункам ОСОБА_3 , а саме з 01 січня 2020 року по жовтень 2024 року; (3) активне здійснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 безготівкових розрахунків на поточні потреби, на що звертала увагу і прокурор; (4) розмір залишків коштів на рахунках подружжя на кінець 2023 року; (5) практику перерахування ОСОБА_1 коштів на рахунок ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що відсутні підстави для висновку, що готівкові кошти були повністю або в більшій частині використані подружжям та не були ними заощаджені.
Представниками сторін наведено також інші доводи, які не потребують здійснення колегією суддів детального аналізу, оскільки, з урахуванням встановлених обставин та вимог Цивільного процесуального кодексу України, вони не мають вирішального значення при вирішенні питання про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
При цьому суд керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).
З огляду на викладене, за результатом повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів у їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що доходи, отримані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із законних джерел, давали їм можливість придбати у 2024 році квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1301690246112), вартістю 4 433 250,00 грн, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 , та автомобіль марки та моделі Renault Duster, 2024 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , вартістю 1 015 000,00 грн, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 , тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України одним з питань, які вирішує суд під час ухвалення рішення, є розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави судовий збір не справляється.
Враховуючи наведені вище норми законодавства, а також висновок суду щодо позовних вимог, підстави для ухвалення рішення про розподіл між сторонами судових витрат відсутні.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
Судом встановлено, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13 березня 2026 року у справі 991/2243/26 (провадження 2-з/991/7/26) задоволено заяву прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Євтєєвої Ю.Е. про забезпечення позову та накладено арешт на:
автомобіль марки та моделі Renault Duster, 2024 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 );
квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1301690246112), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ).
Згідно з ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Враховуючи, що судом ухвалене рішення про повну відмову у задоволенні позову, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування ухвали Вищого антикорупційного суду від 13 березня 2026 року у справі 991/2243/26 (провадження 2-з/991/7/26), яка зберігатиме свою дію до набрання законної сили цим рішенням.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 95, 259, 263-265, 273, 290-292 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову Держави Україна в особі прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Євтєєвої Юлії Едуардівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
Скасувати ухвалу Вищого антикорупційного суду від 13 березня 2026 року у справі 991/2243/26 (провадження 2-з/991/7/26).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Інформація про сторони:
Позивач: Держава Україна в особі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (01135, м. Київ, вул. Ісаакяна, буд. 17, ідентифікаційний код юридичної особи 45252419).
Відповідачі:
ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 ).
ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 ).
Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Головуючий суддя Н. В. Мовчан

Судді Т. В. Литвинко

К. О. Сікора