ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/8950/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Плеханова З.Б. 
при секретарі Ковач Н.М.
за участю: позивача: ОСОБА_1 
відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_1 - представник Мороз Я.В.
Адміністрація ДПС України - представник Філіпова Г.М.
відповідачі: інспектор прикордонної служби вищої категорії-начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстер-сержанта ОСОБА_2 , інспектора прикордонної служби 1 категорії – перекладача 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старший сержант ОСОБА_3 - не зявивлися

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України, інспектора прикордонної служби вищої категорії-начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстер-сержанта ОСОБА_2 , інспектора прикордонної служби 1 категорії – перекладача 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшого сержанта ОСОБА_3 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ

10.11.25 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просить:

- Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 01.10.2025 року прийнятого інспектором прикордонної служби вищої категорії –начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділеня інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстерсержантом ОСОБА_2 , яким відмовлено ОСОБА_4 у виїзді з України.
- Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в перетині кордону України від 03.10.2025 року, видане інспектором прикордонної служби 1 категорії – перекладачем 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_3 , яким відмовлено ОСОБА_4 у виїзді з України.
- Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Бази данних Ризик інформацію щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у виїзді з України.
- Стягнути на користь Приватного підприємства «Приватна фірма «КАМЕРТОН» код ЄДРПОУ: 22174433, IBAN НОМЕР_2 вАТ «СЕНС БАНК», МФО 300346, ІПН 221744309178, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області судові витрати зі сплати судового збору - 3328,00 грн. (три тисячі триста двадцять вісім гривень 00 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем подано усі необхідні документи для проходження прикордонного контролю, проте рішеннями від 01.10.2025 та 03.10.2025 року, йому відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України. В обґрунтування рішення від 01.10.2025 року про відмову в перетинанні кордону, позивачу було повідомлено, що підставою є той факт, що позивач як особа, яка здійснювала супровід, повернувся на територію України пізніше, ніж особа, яку супроводжував, а саме зазначено, що в ході перевірочних заходів за Базою даних Ризик було встановлено, що 11.05.2024 громадянка України ОСОБА_5 , у супроводі позивача (який є її сином) у пункті пропуску КПП Старокозаче – Тудора Молдова перетнули державний кордон України у напряму на виїзд, ОСОБА_5 повернулася в Україну, натомість ОСОБА_1 в порушення абз.13 п.2.1 Правил здійснив повернення в Україну пізніше особи, яку супроводжував.
Позивач пояснює причину повернення в Україну пізніше особи, яку супроводжував тим, що автомобіль на якому він пересувався, зламався, у зв`язку із чим було прийнято рішення про повернення особи, яку він супроводжував – матері до України, що було пов`язано із станом її здоров`я, в той час як сам позивач та його автомобіль були вимушені залишитися у Угорщині для ремонту автомобіля.
Позивачу було роз`яснено, що потрібно надати підтверджуючи документи щодо поломки та ремонту автомобіля. У зв`язку із чим він отримав документи щодо ремонту автомобіля, та знов повернувся 03.10.2025 року до міжнародному пункту пропуску для автомобільного сполучення ППр «Дзвінкове» з метою здійснення перетинання державного кордону на виїзд з України у супроводі його матері, ОСОБА_5 , яка є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання) довічно.
За результатом проходження паспортного контролю 03.10.2025 року, інспектором прикордонної служби 1 категорії – перекладачем 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділеня інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_3 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 03.10.2025 року та відмовлено ОСОБА_4 у виїзді з України.
В оскарженому рішенні про відмову позивачу в перетинанні державного кордону відповідач не зазначив конкретну норму законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України.
Позивач з оскаржуваними рішеннями не погоджується, у зв`язку з чим, звернувся зданим позовом до суду..

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Відповідачем – ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_1 ) до суду подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що предметом спору у цій справі є рішення інспектора прикордонної служби про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України. Так, згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону № 389-VIII. Отже, на період дії правового режиму воєнного стану (строк дії обмежень) Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 передбачено можливість обмеження, у тому числі, встановленого статтею 33 Конституції України права вільно залишати територію України. Разом з тим, наявність права на відстрочку від призову під час мобілізації не є тотожним поняттю наявності права на виїзд за межі України, оскільки відповідно до Правил № 57 право на перетин державного кордону для певних категорій військовослужбовців, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, є обмеженим на період дії воєнного стану. Таким чином, Законом № 3543-XII визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону необхідно надати підтверджуючі документи.
Щодо вимоги позивача зобов`язати відповідача виключити з Бази данних Ризик інформацію щодо тимчасового обмеження позивача у виїзді з України, зазначив, що відповідач не є розпорядником Бази даних Ризик. В Базу даних Ризик не вноситься інформація щодо тимчасових обмежень у виїзді з України. 
Крім того, наголосив, що оскаржуване рішення має разовий характер і вичерпало свою дію фактом його виконання, тому у разі пред`явлення позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, та одночасному підтвердженні мети поїздки - оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для перетину позивачем кордону України за наявності на те законних підстав.

Позивачем 16.12.2025 року подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому позивач звертає увагу суду, що право позивача виїзду за межі України в умовах воєнного стану у даному випадку обумовлено наявністю сукупності наступних підстав: наявністю документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки позивача з матір`ю, інвалідністю матері та документів, що підтверджують спільне проживання позивача з матір`ю. В рішеннях про відмову 01.10.2025 року та 03.10.2025 року - не вказано порушень щодо подання позивачем вказаних вище документів та не наведено жодних аргументів чи спростувань стосовно вказаного переліку.
Рішення від 01.10.2025 року та 03.10.2025 року не містить жодних конкретних відомостей про відсутність у позивача документів, які дають право на перетин в період дії на території України воєнного стану. Позивача в оскаржуваному рішенні від 01.10.2025 та 03.10.2025 року обмежено у праві виїзду з України у зв`язку із тим, що особа, яка здійснювала супровід, повернулась на територію України пізніше, ніж особа, яку супроводжувала, що встановлено в ході перевірочних заходів за Базою даних Ризик. Тобто підставою відмови є встановлені обставини в ході перевірочних заходів за Базою даних Ризик.
З приводу зазначеної підстави, відповідач вказує, що наявність у відповідача інформації про те, що особа, яка здійснювала супровід, повернулась на територію України пізніше, ніж особа, яку супроводжувала, не може слугувати правовою підставою для відмови саме позивачу в перетинанні державного кордону України за наявності в останнього на те підстав, визначених абзацом 4 пункту 2-1 Правил №57.
Додатково звернув увагу суду, що згідно пункту 29 Правил №57 за порушення порядку перетинання державного кордону, встановленого цими Правилами, громадяни притягуються до відповідальності згідно із законом. Позивача не притягнуто до відповідальності за допущене ним раніше порушення у вигляді пізнішого повернення в Україну за особу, яку він супроводжував. Доказів цього до матеріалів справи Відповідачем не додано.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року було вирішено перейти від спрощеного провадження до загального провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії. Залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: 
- Адміністрацію Державної прикордонної служби України, 
- інспектора прикордонної служби вищої категорії-начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстер-сержанта ОСОБА_2 та
- інспектора прикордонної служби 1 категорії – перекладача 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшого сержанта ОСОБА_3 .

30 січня 2026 року на виконання вимог суду відповідачем - Адміністрацією Державної прикордонної служби України подано витребовувані докази.

Також 30 січня 2026 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від відповідачів - майстер-сержанта ОСОБА_2 та старшого сержанта ОСОБА_3 .

06 лютого 2026 року відповідачем – Адміністрацією Державної прикордонної служби України до суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено наступне. Рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) від 01 жовтня 2025 року, від 03 жовтня 2025 року про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України є законними. На момент виникнення спірних правовідносин, на території України було введено воєнний стан Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/22, затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року №2101-ІX зі змінами, який є правовою підставою обмеження передбаченого статтею 33 Конституції України права вільно залишати територію України та права вільно обирати місце проживання, застосовними до позивача.
В оскаржуваному рішенні наведено персональні дані позивача, його паспортні документи, вказано правову підставу його прийняття, в тому числі вказано причини. Отже, підставою ухвалення оскаржуваного рішення є фактично Указ Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» щодо введення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України, а також ненадання документів. Таким чином, оскаржуване рішення містить всі обов`язкові реквізити, підставу та мотиви його прийняття (Аналогічні висновки, щодо обов`язкових реквізитів Рішення про відмову у перетині державного кордону містяться у Постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року по справі № 380/18153/22 та багатьох інших).
Також зазначено, що згідно з інформацією, яка міститься у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», 11.05.2024 року позивач та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 перетинали державний кордон України на виїзд. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 в цей же день 11.05.2024 року повернулася без супроводження, натомість позивач повернувся (07.06.2024) майже через місяць та без особи, яку супроводжував на виїзд Отже, позивач порушив Правила перетину державного кордону України, повернувшись пізніше на територію України особи, яку він супроводжував. 
Таким чином, рішення ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) від 01 жовтня 2025 року, від 03 жовтня 2025 року про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України є законними, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

16 лютого 2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій позивач звернув увагу суду, право позивача виїзду за межі України в умовах воєнного стану у даному випадку обумовлено наявністю сукупності наступних підстав: наявністю документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки позивача з матір`ю, інвалідністю матері та документів, що підтверджують спільне проживання позивача з матір`ю. В рішеннях про відмову 01.10.2025 року та 03.10.2025 року - не вказано порушень щодо подання позивачем вказаних вище документів та не наведено жодних аргументів чи спростувань стосовно вказаного переліку. Абзацом 1 п.15 Правил №57 визначено, що на підставі рішення уповноваженого законом державного органу про тимчасову відмову у виїзді за кордон (заборону виїзду), прийнятого відповідно до статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", уповноважена службова особа під розділу охорони державного кордону відмовляє громадянину у перетинанні державного кордону, про що виносить обґрунтоване письмове рішення із зазначенням причин відмови, один примірник якого видається громадянинові.
Також вказує, що наявність у відповідача інформації про те, що особа, яка здійснювала супровід, повернулась на територію України пізніше, ніж особа, яку супроводжувала, не може слугувати правовою підставою для відмови саме позивачу в перетинанні державного кордону України за наявності в останнього на те підстав, визначених абзацом 4 пункту 2-1 Правил №57. 
Так, згідно абзацу 13 пункту 2-1Правил №57 громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначені в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту, які супроводжували осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, для виїзду за межі України, зобов`язані повернутися в Україну не пізніше повернення на територію України осіб, яких вони супроводжували. 
Однак, в абзаці 13 пункту 2-1 Правил № 57 не зазначено про те, що наслідком порушення зазначеного правила є відмова у повторному перетині державного кордону на підставі пункту 2-1 цих Правил.
Звертає увагу суду, що згідно пункту 29 Правил №57 за порушення порядку перетинання державного кордону, встановленого цими Правилами, громадяни притягуються до відповідальності згідно із законом. Позивача не притягнуто до відповідальності за допущене ним раніше порушення у вигляді пізнішого повернення в Україну за особу, яку він супроводжував.

10 березня 2026 року ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду закрито підготовче провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), Адміністрації Державної прикордонної служби України, інспектора прикордонної служби вищої категорії-начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстер-сержанта ОСОБА_2 , інспектора прикордонної служби 1 категорії – перекладача 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшого сержанта ОСОБА_3 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії. 

Розгляд справи призначено на 16 квітня 2026 року об 15:00 год.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги викладені й позові та просив суд задоволити їх у повному обсязі.
Представник відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_6 (військова частина НОМЕР_1 ) заперечила щодо задоволення позовних вимог.
Представник Адміністрації Державної прикордонної служби України у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог.
Відповідачі - майстер-сержант ОСОБА_2 та старшого сержанта ОСОБА_3 . у підготовче судове засідання не з`явилася. Однак надіслали на адресу суду заяви, у яких просили розгляд даної справи проводити за їх відсутності.

Обставини встановлені судом

01 жовтня 2025 ОСОБА_1 прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення Пр «Дзвінкове» з метою здійснення перетинання державного кордону на виїзд з України у супроводі його матері, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 яка є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання) довічно. 
Для здійснення прикордонного контролю позивач надав посадовій особі Державної прикордонної служби України такі документи: 
- паспорт громадянина України ОСОБА_1 ;
паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон; -електронний військово-обліковий документ ОСОБА_1 з додатку «Резерв+» системи «Оберіг», в якому міститься інформація про відстрочку від військової служби до 05.11.2025 року;
- реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 ;
-свідоцтво про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 від 24.06.1977 року;
- Тимчасове посвідчення військовообов`язаного ОСОБА_1 №467 від 23.04.2024 року; -Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 ;
- Поліс №UА 048.41266610 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка»;
- Довідка про надання відстрочки №4883 від 14.08.2025 року;
- паспорт матері - громадянина України ОСОБА_5 ; 
паспорт матері - громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон;
- реєстраційний номер облікової картки платника податків матері – ОСОБА_5 ;
- пенсійне посвідчення матері ОСОБА_5 № НОМЕР_5 від 10.01.2024 року; 
-Свідоцтво про смерть ОСОБА_8 (батька позивача); довідку до акту огляду МСЕК серія 12ААВ №342750 від 16.11.2023 року про інвалідність 
-2 групи (загальне захворювання) довічно; 
-висновок №792 від 08.03.2024 року Лікарсько-консультативної комісії що ОСОБА_5 потребує постійного строннього догляду (згідно Постанови 1044 від 10.09.2022 року); 
-довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.09.2025 позивач разом із матір`ю проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатом проходження паспортного контролю 01.10.2025 року, інспектором прикордонної служби вищої категорії –начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстерсержантом ОСОБА_2 , прийнято Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 01.10.2025 року та відмовлено ОСОБА_4 у виїзді з України, з причини: 
« Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 « Про введення воєнного стану в Україні», а також постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» громадянину України ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_8 тимчасово обмежено у праві виїзду з України (особа порушила правила перетину державного кордону згідно ПКМУ №57від 27 січня 1995 року).».

03 жовтня 2025 року позивач повторно прибув до міжнародному пункту пропуску для автомобільного сполучення ППр «Дзвінкове» з метою здійснення перетинання державного кордону на виїзд з України у супроводі його матері, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 яка є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання) довічно. 
Для здійснення прикордонного контролю позивач надав посадовій особі Державної прикордонної служби України такі документи:
- паспорт громадянина України ОСОБА_1 ;
-паспорт громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон; 
- електронний військово-обліковий документ ОСОБА_1 з додатку «Резерв+» системи «Оберіг», в якому міститься інформація про відстрочку від військової служби до 05.11.2025 року;
реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 від 24.06.1977 року;
Тимчасове посвідчення військовообов`язаного ОСОБА_1 № 467 від 23.04.2024 року; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 ;
Поліс №UА 048.41266610 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка»;
Довідка про надання відстрочки №4883 від 14.08.2025 року; паспорт матері - громадянина України ОСОБА_5 ; 
паспорт матері - громадянина України ОСОБА_5 для виїзду за кордон;
реєстраційний номер облікової картки платника податків матері – ОСОБА_5 ; 
- пенсійне посвідчення матері ОСОБА_5 № НОМЕР_5 від 10.01.2024 року; 
Свідоцтво про смерть ОСОБА_8 (батька позивача);
довідку до акту огляду МСЕК серія 12ААВ №342750 від 16.11.2023 року про інвалідність 2 групи (загальне захворювання) довічно; 
висновок №792 від 08.03.2024 року Лікарсько-консультативної комісії що ОСОБА_5 потребує постійного строннього догляду (згідно Постанови 1044 від 10.09.2022 року);
довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 21.09.2025, позивач разом із матір`ю проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
та додаткові документи щодо ремонту автомобіля: довідка щодо ремонту автомобіля, який перебував в сервісі внаслідок капітального ремонту двігуна з 13 травня по 30 червня 2024 року, був нерухомим та не міг брати участь у дорожньому русі, яку видано для офіційного використання; переклад довідки щодо ремонту автомобіля.

За результатом проходження паспортного контролю 03.10.2025 року, інспектором прикордонної служби вищої категорії інспектором прикордонної служби 1 категорії – перекладачем 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_3 прийнято Рішення про відмову в перетинанні державного кордону України від 03.10.2025 року та відмовлено ОСОБА_4 у виїзді з України, з причини: 
« Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року №389-VIII, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 « Про введення воєнного стану в Україні», а також постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» громадянину України ЧЕСНИЙАндрій 15.04.1977 р.н. тимчасово обмежено у праві виїзду з України (особа порушила правила перетину державного кордону згідно ПКМУ №57від 27 січня 1995 року).».

Судом додатково досліджено службову записку помічника Голови Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.01.2026 року за №10./28-26-ВН, яка адресована Начальнику управління юридичного забезпечення полковнику юстиції Сергію Ляшуку, з якої вбачається наступне:
« За результатами розгляду службової записки щодо виконання ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду інформую, що Держприкордонслужба відповідно до п. 10 ст. 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» має право створювати і використовувати в інтересах розвідки, контррозвідувального забезпечення охорони державного кордону України, оперативно-розшукової діяльності, участі у боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції інформаційні системи, у тому числі банки даних щодо осіб, які перетнули державний кордон України, осіб, які вчинили правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежується право виїзду з України, недійсних, викрадених і втрачених документів на право виїзду за кордон та в інших випадках, передбачених законами України. 
В Держприкордонслужбі створено та функціонує база даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі – База даних), Положення про яку затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 27.09.2022 № 614, зареєстрованого Мінюстом від 22.10.2022 № 1319/38655. 
Метою ведення Бази даних є: 
1) обробка (збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення) інформації про: 
осіб, які перетнули державний кордон України, їх паспортні документи (інші документи, передбачені законодавством); 
осіб, які в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території, їх паспортні документи (інші документи, передбачені законодавством). 
Крім цього повідомляю, що відповідно до наказу Адміністрації Держприкордонслужби від 02.07.2005 № 511 «Про прийняття на озброєння Державної прикордонної служби України підсистеми «Ризик» глобальної автоматизованої інформаційної системи «Гарт» в Держприкордонслужбі функціонує підсистема «Ризик», яка створена з метою розшуку в пунктах пропуску через державний кордон та в контрольованих прикордонних районах осіб і транспортних засобів, що мають ознаки причетності до протиправної діяльності. Відповідно до зазначеного наказу підсистема «Ризик» не містить у своєму складі інформацію про перетин державного кордону України громадянами.».

Також, з даної службової записки вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 здійснили виїзд з України через пункт пропуску «Старокозаче»: 
Чесний Андрій - 11.05.2024 о 12:02:30 год.; 
Чесна Ніна - 11.05.2024 о 12:02:42 год.
11.05.2024 о 17:56:48 год ОСОБА_6 через пункт пропуску «Старокозаче» повернулася на територію України.
Натомість ОСОБА_1 здійснив в`їзд на територію України через пункт пропуску «Орлівка» 07.06.2024 о 01:26:06 год.

Мотиви та норми права застосовані судом

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Конституційні права і свободи людини і громадянина згідно із статтею 64 Конституції України не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України від 05 листопада 2009 року № 1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі - Закон № 1710, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із частинами першою, другою статті 2 Закону № 1710 прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Частиною першою статті 14 Закону № 1710 передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.
Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (частина друга статті 14 Закону № 1710).
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулюється Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон № 3857, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
За змістом статті 1 Закону № 3857 громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. На громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.
Приписами статті 2 Закону № 3857 передбачено, що документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).
У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.
Частиною першою статті 6 Закону № 3857 встановлено підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.
Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли:
Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. 10) він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється.
Суд відзначає, що вищевказані підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України, передбачені частиною першою статті 6 Закону № 3857, функціонують за відсутності особливих правових режимів, які вводяться в дію указом Президента України та затверджуються Верховною Радою України, одним із яких є правовий режим воєнного стану.
Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, а також гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 02 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон № 389, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону № 389).
Відповідно до статті 2 Закону № 389 правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.
В указі Президента України про введення воєнного стану згідно зі статтею 6 Закону № 389, серед іншого, зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (пункт 5 частини першої цієї статті).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (далі Указ № 64/2022) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, дія якого неодноразово продовжена.
Пунктом 2 Указу № 64/2022 постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Пунктом 3 цього Указу встановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Отже, Президент України на виконання пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України видав указ, який фактично запровадив особливий правовий режим воєнного стану.
Своєю чергою, указаний правовий режим на підставі Закону № 389 є правовою основою запровадження певних обмежень для конституційних прав і свобод громадян з встановленням чітких критеріїв запровадження таких обмежень у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону № 389 в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Тобто повноваження Кабінету Міністрів України встановлювати особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів, делеговане саме статтею 8 Закону № 389.
Правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначені приписами статті 20 Закону № 389.
Відповідно до статті 20 Закону № 389 правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону.
В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.
У процесі трудової діяльності осіб, щодо яких запроваджена трудова повинність, забезпечується дотримання таких стандартів, як мінімальна заробітна плата, мінімальний термін відпустки та час відпочинку між змінами, максимальний робочий час, врахування стану здоров`я особи тощо. На час залучення працюючої особи до виконання трудової повинності поза місцем її роботи за трудовим договором за нею після закінчення виконання таких робіт зберігається відповідне робоче місце (посада).
У період дії воєнного стану громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Вчинення консульських дій у закордонних дипломатичних установах України в умовах воєнного стану за заявами громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, які не оновили персональні дані у строки, визначені цим Законом, здійснюється за умови одночасного їх оновлення.
Дійсність військово-облікових документів перевіряється консульською посадовою особою закордонної дипломатичної установи України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Положення абзацу першого цієї частини не застосовується у разі: оформлення посвідчення особи на повернення в Україну; вчинення консульських дій щодо дітей громадянина України, другий з батьків яких є іноземцем або особою без громадянства; вчинення дій за заявами громадян України, які перебувають під арештом, затримані чи позбавлені волі за кордоном.
В умовах воєнного стану оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон розміщеним за межами України відокремленим підрозділом (філією, представництвом) державного підприємства, що належить до сфери управління Державної міграційної служби України, громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років здійснюється за умови наявності у вказаних осіб військово-облікових документів.
Дійсність військово-облікових документів перевіряється працівником відокремленого підрозділу (філії, представництва) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Тобто наведені приписи статті 20 Закону №389 дозволяють дійти висновків про те, що в умовах дії особливого правового режиму воєнного стану цим Законом визначено правовий статус громадян, обмеження їх прав та гарантій їх здійснення. Такі обмеження прав, своєю чергою, характеризуються законністю мети, легітимністю підстав таких обмежень, обсягом прав, які підпадають під такі обмеження, межі, визначені тимчасовим періодом дії особливого режиму воєнного стану.
Вказане цілком узгоджується з приписами статті 64 Конституції України, норми якої знайшли своє продовження у правовому регулюванні Закону №389.
Пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455, який виданий відповідно до пункту 6 частини першої статті 8 Закону № 389, встановлено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Частиною другою статті 3 Закону № 3857 передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Правилами перетинання державного кордону України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначено порядок перетинання громадянами України державного кордону.
За змістом пункту 2 Правил № 57 перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, зокрема паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Отже, законодавством встановлена загальна умова для всіх громадян України для перетину державного кордону, крім паспортних документів в передбачених законодавством випадках також мати підтверджувальні документи.
Відповідно до абзаців четвертого, тринадцятого пункту 2-1 Правил № 57 у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням.
Громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, зазначені в абзацах третьому - сьомому, дев`ятому і десятому цього пункту, які супроводжували осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, осіб, які потребують постійного догляду, чи дітей, визначених пунктом 2-2 цих Правил, для виїзду за межі України, зобов`язані повернутися в Україну не пізніше повернення на територію України осіб, яких вони супроводжували.
Отже, правом на перетин державного кордону в умовах воєнного стану наділені особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Водночас такі особи зобов`язані повернутися в Україну не пізніше повернення на територію України осіб, яких вони супроводжували.

Суд встановив, що 01 жовтня 2025 року та 03 жовтня 2025 року позивач, супроводжував свою матір, ОСОБА_5 , якій встановлено II групу інвалідності безстроково. Під час спроби перетину державного кордону України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення ППр «Дзвінкове» він отримав рішення від 01.10.2025 року яке винесене інспектором прикордонної служби вищої категорії - начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділеня інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстер-сержантом ОСОБА_2 про відмову в перетинанні державного кордону, а також рішення від 03.10.2025 року інспектором прикордонної служби вищої категорії інспектором прикордонної служби 1 категорії – перекладачем 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_3 про відмову в перетинанні державного кордону.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 7 Закону №1710 у ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.
Отже, за змістом наведеної норми уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України у ході перевірки документів під час здійснення прикордонного контролю осіб наділені правом пошуку необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України.
У спірній ситуації під час здійснення прикордонного контролю позивача 01.10.2025 та 03.10.2025 року відповідно, відповідачем встановлено, що з інформацією, яка міститься у базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території», 11.05.2024 року позивач та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 перетинали державний кордон України на виїзд. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 в цей же день 11.05.2024 року повернулася без супроводження, натомість позивач повернувся (07.06.2024) майже через місяць та без особи, яку супроводжував на виїзд.
Тобто підставою для обмеження виїзду позивача за межі України був супровід матері з інвалідністю, яка за обставин, встановлених посадовою особою прикордонної служби вже поверталася з-за кордону без особи, яка її супроводжувала.
Суд звертає увагу,що в даному випадку саме особа з інвалідністю повинна мате причини та підстави виїзду за кордон, тобто підтвердження необхідності лікування за кордоном , запрошення з медичного закладу, а особа , яка супрводлжує повинна їй допомогти фізично доїхати до медичного закладу, або іншого місця призначення , зазаначеного у відповідному підтверджуючому документу. Тобто особа , яка супроводжує зобовязаня супроводжувати особу з інвалідністю протягом всього часу перетину кордону як за межі України та при поверненні.
Крім того , суд критично оцінює як належний та допустимий доказ - Довідку підприємства PRIVAT UT Kft( переклад з угорської) про те, що автомобіль , який належить ОСОБА_1 марки JEEP CHEROKKEE НОМЕР_6 перебував у сервісі внаслідок капітального ремонту двигуна з 13 травня 2024 року по 30 червня 2024 року, оскільки позивач виїхав 11 травня 2024 року , а його мати - особа з інвалідністю, яка згідно медичних документів потребує постійного стороннього догляду , повернулася сама в цей же день без позивача, який зобовязаний був супроводжувати її через кордон. Доказів, що 11 травня 2024 року з позивачем або його автотранспортом сталися форс-мажорні обставини суду не надано.
Крім того наданий суду переклад не завірений належним чином згідно законодавства, у звязку з чим даний доказі не відповідає вимогам належності та допустимості.
Отже, у розглядуваних правовідносинах відповідач дійшов обґрунтованого висновку про наявність порушення пункту 2-1 Правил № 57, у зв`язку з чим спірним рішенням підставно відмовив позивачу в перетинанні державного кордону України.
Спірні рішення відповідача від 01 жовтня 2025 року та від 03 жовтня 2025 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України ОСОБА_4 відповідають формі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 № 457.
У рішенні вказано персональні дані позивача, його паспортний документ. Також зазначено підстави його ухвалення (як нормативні, такі і фактичні), а саме: позивач порушив умови порядку супроводу.
Отже, відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив конкретні нормативні та фактичні підстави для обмеження позивача у виїзді за кордон.
Крім того, суд підкреслює, що оскаржувані рішення мають разовий характер і вичерпали свою дію фактом їх виконання, тому у разі пред`явлення позивачем документів, які надають право на перетин державного кордону на виїзд з України, спірні рішення у жодний спосіб не створить перешкод для перетину позивачем державного кордону України за наявності на те законних підстав.
Таким чином, за встановлених у цій справі обставин та наведених вище норм права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд доходить висновку про те, що рішення від 01.10.2025 року яке винесене інспектором прикордонної служби вищої категорії - начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) майстер-сержантом ОСОБА_2 , а також рішення від 03.10.2025 року яке винесене інспектором прикордонної служби вищої категорії інспектором прикордонної служби 1 категорії – перекладачем 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) старшим сержантом ОСОБА_3 про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України громадянину України, відповідають критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені частиною другою статті 2 КАС України, а тому підстави для визнання їх протиправним та скасування відсутні.
Оскільки, основна вимога позивача у цій справі не підлягає задоволенню, то відповідно не підлягають задоволенню і похідна вимога позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 виключити з Бази даних Ризик інформацію щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у виїзді з України.
Суд також зазначає, що решта доводів позовної заяви не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, доводи позивача, викладені в адміністративному позові, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.
Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити повністю. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного текст у судового рішення.

Суддя	З.Б.Плеханова	

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 травня 2026 року.