ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування:
вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2026 Справа № 917/190/26 

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Худякова Сергія Михайловича, АДРЕСА_1 ,
до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода", вул. Центральна, 6А, с. Пальчиківка, Полтавський район, Полтавська область, 38712
про стягнення 1 021 514,10 грн, 
Суддя Тимощенко О. М. 
Секретар судового засідання Сьомкіна А. В.
Представники учасників справи:
від позивача: Савченко Т. І.,
від відповідача: не з`явився

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
Фізична особа-підприємець Худяков Сергій Михайлович у позові просив суд стягнути з Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода" 2 332 086,96 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 23.08.2023 Договору оренди №23/08/Х сільськогосподарської техніки з екіпажем, в тому числі суму основного боргу у розмірі 2 071 500,00 грн - основний борг, 188 159,38 грн - інфляційні витрати та 72 427,58 грн. - 3% річних.
На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази: копії паспорту та РНОКПП позивача; Свідоцтва; витягу з РПЄП; договору оренди 23/08/Х сільськогосподарської техніки з екіпажем від 23.08.2023 року; додаткової угоди від 27.08.2024 року до договору оренди сільськогосподарської техніки № 23/08/Х від 23.08.2023 року; акту надання послуг № 11 від 14.09.2023 року; акту надання послуг № 12 від 02.10.2023 року; акту надання послуг № 17 від 18.10.2023 року; рахунку на оплату № 14 від 14.09.2023 року; рахунку на оплату № 15 від 02.10.2023 року; рахунку на оплату № 20 від 18.10.2023 року; платіжної інструкції № 8175; платіжного доручення № 9249; платіжного доручення №9968.
У відзиві на позов відповідач не заперечує факту отримання послуг від ФОП Худяков С.М. щодо за користування комбайном по обмолоту проса CATERPILLAR Lexion 580R. При цьому відповідач зазначив, що позивач не зазначає, що 03.03.2025 року між ВСК «Злагода» та ФОП Худяков С.М. було укладено Додаткову угоду № 2 до договору оренди сільськогосподарської техніки №23/08/Х від 23.08.2023 з екіпажем про розстрочення оплати. Сторони уклали Додаткову угоду №2 про наступне – погодили зменшення суми зобов`язання ВСК «Злагода» у зв`язку з підписанням Договору Цесії № 2 від 10.03.2025 року (шляхом передачі права вимоги боргу) (п. 1 Додаткової угоди №2). Сторони узгоджують зменшення суми боргу на 1 165 900 грн. (п. 2 Додаткової угоди № 2) Сторони узгоджують розмір заборгованості по оплаті орендної плати за Договором оренди від 23.08.2023 року заборгованість складає 940 100,00 грн. на момент укладення додаткової угоди (п. 3 Додаткової угоди №2). Сторони узгодили додаткове зобов`язання Боржника – орендаря в розмірі 10% від суми боргу в розмірі 190 000,00 грн. як штрафна санкція за несвоєчасну оплату послуг за основним договором, яку включено до суми зобов`язань за даною угодою та договором цесії №1. З наведеного випливає, що Сторони погодили, що заборгованість ВСК «Злагода» перед ФОП Худяков С.М. складає 940 100,00 грн. і відповідно позовна вимога про стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі 2 071 500,00 грн. є безпідставною. Що ж стосується нарахування та стягнення 188 159,38 інфляційних втрат та 72 427,58 – 3% річних, то сторони в п. 7 Додаткової угоди № 2 узгодили додаткову зобов`язання Боржника – орендаря в розмірі 10% від суми боргу в розмірі 190 000,00 грн. як штрафна санкція за несвоєчасну оплату послуг за основним договором, яку включено до суми зобов`язань за даною угодою та договором цесії №1. Також, відповідно п. 7.1. Додаткової угоди № 2 сторони цією угодою припиняться всі інші претензії та нарахування штрафів та пені по даній сумі станом на дату укладання угоди. Викладене, на думку відповідача означає, що сторони погодили відмову від претензій щодо суми заборгованості та інших штрафних санкцій і зафіксували заборгованість ВСК «Злагода» перед позивачем по Договору №23/08/Х від 23.08.23 року в сталій сумі 940 100,00 грн. і відповідно всі інші нарахування і претензії є безпідставними і такі позовні вимоги не можуть бути задоволені. Відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог та стягнути з позивача судові витрати понесені ВСК «Злагода» під час розгляду справи в сумі 25 000 грн.
До відзиву відповідач як докази надав копії Додаткової угоди №2, Договору від 16.02.2026 року № 10/26 ЛБГ та розрахунок витрат на правничу допомогу.
Позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 021 514,10 грн., з яких сума основного боргу 940 100,00 грн, інфляційні нарахування за період з 04.03.2025 по грудень 2025 року в сумі 54 833,74 грн, 3% річних в сумі 26 833,74 грн. за період з 04.03.2025 по 10.02.2026 року.
2. Процесуальні питання, вирішені судом.
11.02.2026 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Худякова Сергія Михайловича до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода" про стягнення заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем від 23.08.2023 № 23/08/Х у розмірі 2 332 086,96 грн, з яких 2 071 500,00 грн - основна заборгованість, 188 159,38 грн - інфляційні втрати, 72 427,58 грн - 3% річних (вх. №197/26).
За результатами автоматизованого розподілу судової справи № 917/190/26 між суддями справу передано на розгляд судді Байдуж Ю. С.
Ухвалою від 16.02.2026 року позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17.03.2026 р. на 09:00 год.
17.02.2026 року до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання на іншу дату (вх. № 2063).
Ухвалою від 17.02.2026 року суд виправив описку в ухвалі суду від 16.02.2026 року щодо дати судового засідання.
02.03.2026 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 2768).
Відповідно до розпорядження № 65 від 11.03.2026 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 з посади призначено повторний автоматичний розподіл судової справи №917/190/26, за результатами якого 11.03.2026 року справу передано на розгляд судді Тимощенко О. М.
06.03.2026 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 2979), відповідно до якої останній просить стягнути з відповідача 940 100,00 грн основного боргу, 54 833,74 грн - інфляційних втрат та 26 833,74 грн 3% річних.
Також 06.03.2026 року до суду від позивача надійшла заява про повернення надмірно сплаченого судового збору (вх. №2981).
Ухвалою від 12.03.2026 року суд у складі судді Тимощенко О.М. прийняв справу № 917/190/26 до свого провадження, прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду (вх. №2979 від 06.03.2026 року) та призначив підготовче засідання на 16.04.2026 року на 10:40 год.
У зв`язку з перебуванням судді Тимощенко О.М. у відпустці засідання суду 16.04.2026 року не відбулося.
Ухвалою від 20.04.2026 року суд призначив підготовче судове засідання по справі № 917/190/26 на 30.04.2026 року на 10:10 год.
30.04.2026 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання 30.04.2026 року у його відсутність та про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду справи по суті.
Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 30.04.2026 року не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а. с. 66).
Ухвалою від 30.04.2026 року суд закрив підготовче провадження по справі № 917/190/26 та призначив справу до судового розгляду по суті в судове засідання на 04.06.2026 року на 11:00 год. 
01.06.2026 року від позивача надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій він просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., які понесені позивачем у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції (вх.№ 7410).
Представник відповідача в судове засідання 04.06.2026 року не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки представник ВСК «Злагода» адвокат Власенко Н.О. не може прибути у визначений час на судовому засідання, так як задіяна в слідчих діях за межами м. Полтави.
Суд, розглянувши клопотання представника відповідача, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке. Неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами справи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого суду», гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України"). Суд вважає за необхідне також зазначити, що у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи викладене, наявність відзиву відповідача, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження клопотання відповідача, а також ту обставину, що явка учасників справи судом обов`язковою не визнавалась, а представництво інтересів відповідача не обмежене одним представником, беручи до уваги строки розгляду заяви, визначені ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.
В судовому засіданні 04.06.2026 року представник позивача підтримав позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог.
Суд дослідив всі подані учасниками справи докази.
За результатами розгляду справи в судовому засіданні 04.06.2026 року прийнято дане рішення.
3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.
23 серпня 2023 року між Виробничим сільськогосподарським кооперативом «Злагода» (Орендар, Відповідач) та Фізичною особою підприємцем Худяковим Сергієм Михайловичем (Орендодавець, Позивач) укладено Договір оренди 23/08/Х від 23 серпня 2023 року (арк. справи 17-19). 
При укладенні Договору оренди 23/08/Х сторони, зокрема, узгодили наступне:
- Відповідно п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, визначеним цим Договором, Орендодавець зобов`язується передати в тимчасове платне володіння та користування комбайн, визначений у цьому Договорі, а також зобов`язується забезпечити своїми силами його керування та технічну експлуатацію, а Орендар зобов`язується прийняти в тимчасове користування комбайн під керуваннями екіпажу (водія) Орендодавця і зобов`язується сплачувати Орендодавцю оренду плату, а також забезпечувати роботу комбайну необхідними паливно-мастильними матеріалами. 
- Згідно п. 1.2 Договору під комбайном розуміється: комбайн зернозбиральний марки: CATERPILLAR Lexion 580R, державний номерний знак НОМЕР_1 , дата випуску 2004 рік, номер двигуна НОМЕР_2 , заводський номер: НОМЕР_3 . 
- Майно, що орендується, вважається переданим Орендарю з моменту підписання акту приймання майна та підписання Акту технічного стану майна, що орендується (п.4.1 Договору). 
- Термін оренди становить 30 календарних днів з моменту підписання договору (п. 4.2. Договору).
- Розмір орендної плати складає 1200,00 грн за 1 гектар (без ПДВ) згідно акту виконаних робіт ( п. 5.1 Договору).
- Орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендодавця не пізніше 45 днів з моменту підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт. Акт приймання передачі підписується сторонами протягом кожних 10 робочих днів за умов проведення відповідних робіт та оренди транспортного засобу (п. 5.2 Договору).
Між сторонами були підписані Акти приймання - передачі виконання послуг (арк. справи 14-16), згідно яких Позивачем було надано послуги з оренди за користування комбайном по обмолоту проса CATERPILLAR Lexion 580R: 
- Акт надання послуг № 11 від 14.09.2023 на загальну суму 585 600 грн. 
- Акт надання послуг № 13 від 02.10.2023 на загальну суму 386 400 грн. 
- Акт надання послуг № 17 від 18.10.2023 на загальну суму 1 858 800 грн. 
27.08.2024 року між ВСК «Злагода» та ФОП Худяков С.М. була укладена Додаткова угода до договору оренди сільськогосподарської техніки №23/08/Х від 23.08. 2023р. з екіпажем про розстрочення оплати (арк. справи 20). Відповідно до цієї Додаткової угоди сторони узгоджують розмір заборгованості по оплаті орендної плати за Договором оренди від 23.08.2023 року в розмірі 2 287 500,00 грн. (п.1 Додаткової угоди), а також узгодили графік платежів (п. 3).
Відповідачем було не в повному обсязі здійснено платежі, сплачено лише 216 000, 00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 8175 від 26.09.2024, № 9249 11.12.2024 та № 9968 від 14.02.2025 (арк. справи 23-25).
03.03.2025 року між ВСК «Злагода» та ФОП Худяков С.М. було укладено Додаткову угоду № 2 до договору оренди сільськогосподарської техніки №23/08/Х від 23.08.2023 з екіпажем про розстрочення оплати (арк. справи 49), згідно якої Сторони:
- погодили зменшення суми зобов`язання ВСК «Злагода» у зв`язку з підписанням Договору Цесії № 2 від 10.03.2025 року (шляхом передачі права вимоги боргу) (п. 1 Додаткової угоди №2),
- Сторони узгоджують зменшення суми боргу на 1 165 900 грн. (п. 2 Додаткової угоди № 2),
- Сторони узгоджують розмір заборгованості по оплаті орендної плати за Договором оренди від 23.08.2023 року заборгованість складає 940 100,00 грн. на момент укладення додаткової угоди (п. 3 Додаткової угоди №2).
- Сторони узгодили додаткове зобов`язання Боржника – орендаря в розмірі 10% від суми боргу в розмірі 190 000,00 грн. як штрафна санкція за несвоєчасну оплату послуг за основним договором, яку включено до суми зобов`язань за даною угодою та договором цесії №1.
Договір цесії сторони суду не надали, причин ненадання не повідомили. 
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ВСК «Злагода» не заперечує факту отримання послуг від ФОП Худяков С.М. щодо за користування комбайном по обмолоту проса CATERPILLAR Lexion 580R.
Позивач зазначає, що відповідачем було порушено умови Договору оренди та не проведено розрахунок з Позивачем за оренду майна. Первісна ціна позову становила 2 332 086,96 грн, у зв`язку з наявністю Додаткової угоди № 2 до договору оренди сільськогосподарської техніки № 23/08/Х від 23.08.2023 року з екіпажем про розстрочення оплати від 03.03.2025 року, позивач зменшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 021 514,10 грн. з яких сума основного боргу 940 100,00 грн, інфляційні нарахування – 54 833,74 грн, 3% річних 26 833,74 грн.
На підставі вищезазначеного, позивач вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.
4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є : договори та інші правочини.
Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Між сторонами виникли правовідносини за Договором оренди № 23/08/Х сільськогосподарської техніки з екіпажем.
Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме : майново-господарських зобов`язань згідно статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Матеріалами справи підтверджується та відповідачем визнається факт укладення між позивачем та відповідачем Договору оренди, за умовами якого відповідач як орендар прийняв у строкове платне користування майно (комбайн з екіпажем) та зобов`язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату у розмірі, погодженому сторонами у договорі.
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов`язання за Договором, ця обставина відповідачем визнається.
Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вищезазначеним Договором не сплатив орендних платежів у визначені Договором та Додатковими угодами строки. Заборгованість останнього на момент подання позову та розгляду даної справи складає 940 100 грн. Ця обставина відповідачем не заперечується у відзиві на позов.
В заперечення проти позовних вимог відповідач зазначив, що в п. 7 Додаткової угоди № 2 Сторони узгодили додаткову зобов`язання Боржника – орендаря в розмірі 10% від суми боргу в розмірі 190 000,00 грн. як штрафна санкція за несвоєчасну оплату послуг за основним договором, яку включено до суми зобов`язань за даною угодою та договором цесії №1. Також, відповідно п. 7.1. Додаткової угоди № 2 сторони цією угодою припиняться всі інші претензії та нарахування штрафів та пені по даній сумі станом на дату укладання угоди. На думку відповідача викладене означає, що сторони погодили відмову від претензій щодо суми заборгованості та інших штрафних санкцій і зафіксували заборгованість ВСК «Злагода» перед Позивачем по Договору №23/08/Х від 23.08.23 року в сталій сумі 940 100,00 грн. і відповідно всі інші нарахування і претензії є безпідставними і такі позовні вимоги не можуть бути задоволені.
Суд враховує, що згідно п. 7.1. Додаткової угоди № 2 за домовленістю сторін цією угодою припиняться всі інші претензії та нарахування штрафів та пені по даній сумі станом на дату укладання угоди.
Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
До того ж у силу вимог частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19)звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Таким чином, що інфляційні витрати та 3 % річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, про що також вказано і у постанові КГС ВС від 05.07.2019 року у справі 905/600/18.
Позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні нарахування за період з 04.03.2025 по грудень 2025 року в сумі 54 833,74 грн, 3% річних в сумі 26 833,74 грн. за період з 04.03.2025 по 10.02.2026 року.
Однак, при розрахунку річних та інфляційних позивачем не враховано, що згідно п. 8 Додаткової угоди № 2 сторони узгодили строк повного погашення суми боргу не пізніше ніж до 01.09.2025 року.
Прийменник "до" з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 803/350/17 та у справі N 815/4720/16, від 13.06.2018 у справі N 815/1298/17, від 14.08.2018 у справі N 803/1387/17, від 28.08.2018 у справі N 814/4170/15, від 08.10.2018 у справі N 927/490/18).
Тобто останнім днем погашення боргу є 01.09.2025 року, а тому прострочення розпочалося з 02.09.2025 року, а не з 04.03.2025 року, як помилково вважає позивач.
З урахуванням наведеного судом здійснено власний розрахунок інфляційних та 3 % річних. За розрахунками суду розмір інфляційних нарахувань за період з 02.09.2025 року по 31.12.2025 року становить 17 022,63 грн, розмір 3% річних за період з 02.09.2025 року по 10.02.2026 року – 12 517,50 грн. В цій частині суд задовольняє позовні вимоги як обґрунтовані, в іншій частині позовних вимог суд відмовляє. 
Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").
Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінюючи подані докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача 940 100,00 грн основного боргу за Договором оренди №23/08/Х сільськогосподарської техніки з екіпажем, 17 022,63 грн інфляційних втрат, 12 517,50 грн 3% річних підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована, а тому підлягає до задоволення. 
В іншій частині позов задоволенню не підлягає (відмовлено у стягненні 37 811,11 грн інфляційних втрат та 14 062,86 грн 3 % річних).
5. Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 123 ГПК України судовий збір належить до судових витрат, розмір, порядок сплати, повернення і звільнення від сплати якого встановлюється законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".
Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328,00 грн.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При подачі позову до суду ФО-П Худяков С. М. зазначив ціну позову 2 332 086,96 грн. Отже, позивачу при зверненні з даним позовом до суду необхідно було сплатити судовий збір в сумі 27 985,04 грн (з урахуванням коефіцієнту 0,8).
При цьому позивачем до державного бюджету України було сплачено 34 981,30 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №19 від 10.02.2026 року (а. с. 6) та випискою від 10.02.2026 року про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а. с. 31). Тобто на момент подачі позову була наявна переплата у розмірі 6 996,26 грн.
В подальшому позивач зменшив розмір позовних вимог відповідно до заяви вх. №2979 від 06.03.2026 року (а. с. 51, 52) та зазначив ціну позову 1 021 514,10 грн. 
Ухвалою суду від 12.03.2026 року суд прийняв заяву про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.
З огляду на вищезазначене розмір судового збору складає 12 258,17 грн, а загальний розмір переплати судового збору становить 22 723,13 грн.
06.03.2026 року позивач звернувся до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 19 658,59 грн (вх. №2981).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України “Про судовий збір” сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Згідно ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Отже, зважаючи на наявність клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 19 658,59 грн та у зв`язку із внесенням судового збору в більшому розмірі, суд визнає за необхідне задовольнити дане клопотання та повернути заявнику надміру сплачену суму судового збору у розмірі 19 658,59 грн, сплаченого згідно платіжної інструкції №19 від 10.02.2026 р.
Відносно залишку надміру сплаченого судового збору у розмірі 3 064,54 грн суд зазначає, що питання стосовно повернення вказаної частини переплати буде вирішено після надходження від позивача відповідного клопотання.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягають стягненню 11 636,25 грн судового збору.
З приводу судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесли як позивач, так і відповідач, суд зазначає таке.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Частиною 1 ст. 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частинами 2 - 4 ст. 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України у справі про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013, в аспекті конституційного звернення щодо можливості віднесення до судових витрат сум, сплачених юридичною особою за послуги, надані їй в господарському судочинстві іншим, ніж адвокат, фахівцем у галузі права, положення частини першої статті 44 Кодексу, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, пов`язані з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі в господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.
Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон), згідно якої адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.
Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України (ст.17 Закону).
Відповідно до ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.
Адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності) (ч.3 ст. 4 Закону).
Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, з відповідача підлягає стягненню, окрім витрат по сплаті судового збору, вартість послуг адвоката, що сплачена або підлягає сплаті (правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).
Згідно з ч. 4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За приписами ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах відомості щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформації щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та, навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто за нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Верховний Суд, застосовуючи ч. 6 ст. 126 ГПК України, неодноразово зазначав, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України (зокрема, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені чч. 5- 7, 9 ст. 129 ГПК України (зокрема, пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Суд зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.
Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.
Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.
При вирішенні клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн (вх. №7410 від 01.06.2026 року) суд зазначає наступне.
Згідно наданих до суду документів, 02.02.2026 року між адвокатом Савченко Тетяною Іванівною (далі - адвокат) та фізичною особою-підприємцем Худяковим Сергієм Михайловичем (далі - клієнт) було укладено договір б/н про надання правничої допомоги та представництва (далі договір від 02.02.2026 р.), предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту, які пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних , невизнаних їх прав та законних інтересів у господарських, цивільних, адміністративних та кримінальних справах (п. 1 договору від 02.02.2026 р.).
На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки вирішення спірних правовідносин , ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого гонорару (п. 4.1 договору від 02.02.2026 р.).
Відповідно до п. 1 додаткової угоди від 11.02.2026 р. д договору б/н від 02.02.2026 р. за надання юридичних послуг згідно до договору №б/н від 02.02.2026 року, а саме підготовки та подання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №23/08/Х від 23.08.2023 року, а також представництва в суді, погодили розмір гонорару в сумі 20 000,00 грн.
Відповідно до акту приймання-пердачі наданих послуг від 22.05.2026 року адвокат надав ФО-П Худякову С. М. юридичні послуги відповідно до договору №б/н про надання правової (правничої) допомоги та представництва від 02.02.2026 року, а саме підготовки та подання позовної заяви про стягнення заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №23/08/Х від 23.08.2023 року, підготовки відповіді на відзив , клопотання про зменшення позовних вимог та повернення судового збору, а замовник прийняв надані послуги. Вартість послуг, вказаних в п. 1 цього акту становить 20 000,00 грн.
Також позивачем надано до суду розрахунок витрат на правничу допомогу, понесених ФО-П Худяковим С. М. при поданні позовної заяви до ВСГК "Злагода" про стягнення заборгованості за договором оренди сільськогосподарської техніки з екіпажем №23/08/Х від 23.08.2023 року. Відповідно до поданого розрахунку:
- 4 000,00 грн - аналіз документів та вивчення судової практики (1 год.*4000 грн);
- 10 000,00 грн - підготовка позовної заяви та пакету документів до неї (2,5 год.*4000 грн);
- 4 000,00 грн - підготовка відповіді на відзив (1 год. * 4 000,00 грн);
- 2 000,00 грн - підготовка клопотання про зменшення позовних вимог та повернення судового збору (0,5 год.*2000 грн).
Всього на суму 20 000,00 грн.
Отже, враховуючи умови договору та додаткової угоди, суд прийшов до висновку, що сторони узгодили фіксовану форму гонорару.
Савченко Тетяна Іванівна має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва серія ДН №6011 від 24.02.2021 року. 
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
При цьому, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського від 02.02.2024 року по справі № 910/9714/22 зазначено, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В силу приписів ст. 126 ГПК України, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача відповідно до положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи, такі витрати на правову допомогу були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє клопотання представника відповідача про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем.
Суд зазначає, що зазначені в акті приймання-передачі наданих послуг та у розрахунку послуги - підготовка клопотання про зменшення позовних вимог та повернення судового збору на суму 2 000,00 грн, є виключною ініціативою позивача, яка була зумовлена зміною позиції самого позивача (з огляду на обґрунтовані заперечення відповідача), а тому вартість оплати послуг адвоката з їх складання та подання до суду не може бути покладена на відповідача.
Отже, враховуючи наведену практику Верховного Суду, суд зазначає, що надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Заявлений представником позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу (20 000,00 грн), на думку суду, не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат.
Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у cправі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, вивчивши надані документи (докази), приймаючи до уваги характер та обсяги виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності, пропорційності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також те, що рішенням суду позов задоволено частково, суд дійшов висновку, що клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн по справі №917/190/26 підлягає частковому задоволенню в розмірі 17 085,93 грн (4 000,00 грн - аналіз документів та вивчення судової практики; 10 000,00 грн - підготовка позовної заяви та пакету документів до неї; 4 000,00 грн - підготовка відповіді на відзив).
При вирішенні питання щодо стягнення на користь відповідача понесених витрат на правничу допомогу, заявленого у відзиві на позовну заяву (вх. №2768 від 02.03.2026 року, а. с. 41 - 43) суд зазначає наступне.
16.02.2026 року між Виробничим сільськогосподарським кооперативом "Злагода" (далі - замовник) та адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ БІЗНЕС ГРУП" (далі - виконавець) укладено договір №10/26 ЛБГ про надання професійної правничої допомоги адвоката (далі - договір від 16.02.2026 року, а. с. 47, 48), відповідно до п. 1.1 якого сторони узгодили, що виконавець бере на себе зобов`язання представляти інтереси замовника у судових інстанціях про стягнення 2 332 086,96 грн (справа №917/190/26) послуги з представництва інтересів замовника у судових та інших органах влади, підприємств, установ, організацій різних форм власності (далі - послуги).
Пунктом 5.1 договору від 16.02.2026 року сторони узгодили, що розмір гонорару за надання професійної правничої допомоги адвоката складає 45 500,00 грн, з яких підготовка, подання, відправка заперечень, клопотань, заяв, копіювання документів, тощо та участь у судових засіданнях першої інстанції - 25 000,00 грн.
Матеріали справи містять розрахунок витрат за договором про надання професійної правничої допомоги адвокат №10/26 ЛБГ від 16.02.2026 року, відповідно до якого назва (вид) послуги), що надається - представництво інтересів замовника у судових інстанціях про стягнення 2 332 086,96 грн (справа №917/190/26), вартість послуги 25 000,00 грн.
Отже, враховуючи умови договору та додаткової угоди, суд прийшов до висновку, що сторони узгодили фіксовану форму гонорару.
Власенко Наталія Олексіївна має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2844 від 25.06.2019 року.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене, вивчивши надані сторонами документи (докази), приймаючи до уваги характер та обсяги виконаних адвокатом робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхніх розмірів, враховуючи часткове задоволення позову, суд прийшов до висновку, що вимога Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода" про стягнення з позивача судових витрат понесених відповідачем підчас розгляду справи №917/190/26 підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 270,00 грн .
Керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд
ВИРІШИВ: 
1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода" (вул. Центральна, 6А, с. Пальчиківка, Полтавський район, Полтавська область, 38712, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 03769706) на користь Фізичної особи-підприємця Худякова Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 940 100,00 грн основного боргу, 17 022,63 грн інфляційних втрат, 12 517,50 грн 3% річних, 11 636,25 грн судового збору та 17 085,93 грн витрат на правничу допомогу.
3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Худякова Сергія Михайловича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Злагода" (вул. Центральна, 6А, с. Пальчиківка, Полтавський район, Полтавська область, 38712, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 03769706) 1 270,00 грн витрат на правничу допомогу.
Видати накази із набранням цим рішенням законної сили.
4. В іншій частині позовних вимог - відмовити.
5. Повернути Фізичній особі-підприємцю Худякову Сергію Михайловичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) з державного бюджету України судовий збір у сумі 19 658,59 грн, який сплачено платіжною інструкцією №19 від 10.02.2026 року.
Повне рішення підписано 15.06.2026 року.
Суддя О. М. Тимощенко 
Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.