Справа № 750/7/26
Провадження № 2/750/1211/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2026 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
судді - Рахманкулової І.П.,
секретаря – Левченка К.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

у січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 69858 грн.
Обґрунтовано позов тим, що 28.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 3431237, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 8000 грн. Строк кредитування 15 днів.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в загальній сумі 69858 грн. На даний час право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 3431237 від 28.08.2021 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Представник відповідача засобами поштового зв`язку надіслала відзив на позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, провадження у справі закрити, посилаючись на те, що сума заборгованості за користування кредитними коштами нарахована поза межами строку кредитування, тому є безпідставною, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Крім того, представник зазначила, що позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитним договором не надано належних доказів – розрахункового документа.
Також, представник відповідача подала клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просила зменшити суму таких витрат до 2000 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі та просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, представник надіслала клопотання про розгляд справи без її участі та без участі відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
28 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит № 3431237 (а.с. 9-13).
Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Згідно з п. 6.1 договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 договору сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн. Кредит надається строком на 15 днів з 28.08.2021 (строк кредитування). 
Відповідно до п. 1.4 договору позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом (дата платежу): 12.09.2021.
Згідно з п. 1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом складають 3400.00 грн. в грошовому виразі та 553.031.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 11400.00 гривень. 
Згідно з п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту: 1600.00 грн., яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово.
Відповідно до п. 1.5.2. договору проценти за користування кредитом: 1800.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Відповідно до п.1.6. стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Згідно з п. 2.3. договору визначено пролонгацію строку кредитування.
Відповідно до п. 6.5 договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. 
Додатком № 1 до договору є графік платежів за договором про споживчий кредит 3431237 від 28.08.2021 (а.с. 14).
Додатком № 2 до договору є паспорт споживчого кредиту № 3431237 (а.с. 15). 
Як зазначено позивачем, відповідач свої зобов`язання за кредитним зобов`язаннями належним чином не виконував, у зв`язку з чим за договором про споживчий кредит № 3431237 від 28 серпня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 69858 грн., до якої входить: 8000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 60600 грн. – сума заборгованості за відсотками; 1258 грн. – заборгованість за комісією (а.с. 24). 
Згідно витребуваної судом інформації з АТ «Універсал Банк» вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано платіжну карту № НОМЕР_1 . На зазначену картку 28.08.2021 здійснено переказ коштів у розмірі 8000 грн. 
Судом встановлено, що 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3431237. Розмір фінансування за Реєстром боржників сторони договору факторингу визначили в розмірі 4593071 грн. 73 коп. (а.с. 28-32). 
Грошові кошти за договором факторингу сплачені ТОВ «Вердикт Капітал» на рахунок ТОВ «Мілоан» у повному обсязі 03.12.2021 (а.с.37)
Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу № 29-11-102, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал», до останнього перейшло право вимоги заборгованості до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 3431237 від 28.08.2021 в сумі заборгованості 35400 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 8000 грн., заборгованість за нарахованими процентами – 25800 грн. (а.с. 40-41).
У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 15-02/23 від 15.02.2023 року відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором № 3431237 від 28.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та боржником, яким є ОСОБА_1 (а.с. 44-46).
Крім того, актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.02.2023, укладеним між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» підтверджено, що сторони дійшли згоди про зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов`язаннями. Залишок заборгованості сторони 2 перед стороною 1 за договором № 10-01/23К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 становить 956217 грн. 58 коп. (а.с. 49).
Відповідно до реєстру боржників до Договору № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс», до останнього перейшло право вимоги заборгованості до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 3431237 від 28.08.2021 в сумі заборгованості 70200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 8000 грн., заборгованість за нарахованими процентами – 60600 грн., заборгованість за нарахованими комісіями - 1600 (а.с. 51-53).
Також, ТОВ «Кампсіс Фінанс» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 11-05/23 від 11.05.2023 року відступило ТОВ «Дебт Форс» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором № 3431237 від 28.08.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та боржником, яким є ОСОБА_1 (а.с. 55-56).
Грошові кошти за договором відступлення прав вимоги № 11-05/2023 від 11.05.2023 сплачені ТОВ «Дебт Форс» на рахунок ТОВ «Кампсіс Фінанс» у повному обсязі 23.10.2023 (а.с. 60)
Відповідно до реєстру боржників до Договору № 11-05/2023 від 11.05.2023, укладеного між ТОВ «Дебт Форс» та ТОВ «Кампсіс Фінанс», до останнього перейшло право вимоги заборгованості до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 3431237 від 28.08.2021 в сумі заборгованості 70200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 8000 грн., заборгованість за нарахованими процентами – 60600 грн., заборгованість за нарахованими комісіями - 1600 (а.с. 66).
Отже, за вищезазначених обставин позивач є новим кредитором за договором про надання споживчого кредиту № 3431237 від 28.08.2021.
Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).
Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як зазначено позивачем, відповідач свої зобов`язання за кредитними зобов`язаннями належним чином не виконував, у зв`язку з чим за договором про споживчий кредит № 3431237 від 28 серпня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 69858 грн., до якої входить: 8000 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 60600 грн. – сума заборгованості за відсотками; 1258 грн. – заборгованість за комісією (а.с. 26).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до правового висновку, який міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 3431237 від 28.08.2021 відповідачу було надано позику строком на 15 днів зі сплатою відсотків за кожен день у розмірі 1,5%. 
З договору про споживчий кредит вбачається, що датою видачі кредиту є 28.08.2021, строк кредитування 15 днів, сума кредиту – 8000 грн. (а.с. 9-13).
Доказів на підтвердження того, що строк кредитування було пролонговано, матеріали справи не містять.
Суд вважає за необхідне застосувати вказаний правовий висновок Верховного Суду і до правовідносин, що склались по договору про споживчий кредит № 3431237 та стягнути з відповідача на користь позивача відсотки в розмірі 1800 грн. 
Також, надаючи оцінку нарахуванню позивачем комісії за надання кредиту у розмірі 1258 грн. відповідно до пункту 1.5.1. договору, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року у справі № 331/2974/23 (провадження N 61-7620св24).
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 3431237 від 28.08.2021 в сумі 11058 грн., з яких: 8000 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 1800 грн. – заборгованість за відсотками, 1258 грн. – заборгованість за комісією.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат.
Так, право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.
Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн. позивачем надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 03/07-24 від 03.07.2024, укладеного між ТОВ «Дебт Форс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 72-74), заявка на надання юридичної допомоги № 82 від 03.11.2025 (а.с. 77) та витяг з акту наданих послуг № 1 від 28.11.2025 (а.с. 78).
Нормами частини другої статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.
Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути їх пропорційно до задоволених позовних вимог.
Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. 
Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 279, 289, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (місцезнаходження юридичної особи: вул. Княжий Затон, 9, прим. 369, офіс 1, м. Київ; ідентифікаційний код юридичної особи - 43577608) заборгованість у сумі 11058 грн. (одинадцять тисяч п`ятдесят вісім грн.).
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» 383 грн. 47 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 2532 грн. 80 коп. у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 27.05.2026.

Суддя