ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/13238/25 пров. № А/857/49833/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінда О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Чаплик І.Д.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.05.2025 № 104550007944 щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 21.05.2025; зобов`язати призначити їй пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 21.05.2025.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.05.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.05.2025 № 104550007944 їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки нею не доведено факту проживання в зоні постійного радіологічного контролю не менше 4 років станом на 1 січня 1993 року. 
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року залучено до участі у справі №380/13238/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії співвідповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.05.2025 № 104550007944 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 21.05.2025 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” на 5 років.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено факт проживання її у зоні посиленого радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи не менше чотирьох років станом на 1 січня 1993 року, що є підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Оскільки позивач проживала у вказаній зоні з 26.04.1986 по 28.06.1989 та з 15.08.1989 по 01.01.1993, що становить 4 роки 6 місяців 20 днів, а також враховуючи, що позивач станом на 01.01.2015 проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, вона має право на зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до вимог частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 4 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону 796 є наявність страхового стажу необхідної тривалості. Так, згідно абзацу першого частини першої ст.55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях гарантованого добровільного відселення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років. Згідно з статтею 26 Закону №1058 починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2025 по 31 грудня 2025 - не менше 32 років. Страховий стаж особи становить 35 років 06 місяців 27 днів. З огляду на викладене та враховуючи те, що позивач проживала (працювала) в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 менше 4 років, підстави для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796 відсутні.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянкою України, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .
У позивача наявне посвідчення громадянки, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 , видане 11.04.1994 Київською обласною державною адміністрацією.
Згідно із трудовою книжкою серії НОМЕР_3 у позивача наявний наступний трудовий стаж:
-15.08.1989 – призначена на посаду старшої піонервожатої Миронівської неповної середньої школи;
-12.07.1997 – звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штатів;
-12.07.1997 – призначена на посаду вчителя музики в початкових класах Миронівської середньої школи №2 з неповним тижневим навантаженням;
-05.08.1998 – звільнена з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору;
-18.08.1998 – призначено допомогу по безробіттю відповідно до Закону України “Про зайнятість населення”;
-12.08.1999 – припинено виплату допомоги з безробіття;
-19.08.1999 – прийнята на посаду страхового агента до Миронівського районного відділення НАСК “Оранта”;
-01.04.2000 – звільнена з роботи за власним бажанням;
-01.05.2000 – розпочато виплату допомоги з безробіття відповідно до Закону України “Про зайнятість населення”;
-30.11.2000 – припинено виплату допомоги з безробіття;
-01.12.2000 – призначена на посаду секретаря начальника Миронівського управління праці та соціального захисту населення Миронівської районної державної адміністрації;
-13.07.2005 – звільнена з посади у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці;
-14.08.2005 – призначена виплата допомоги по безробіттю;
-25.12.2005 – припинена виплата допомоги по безробіттю;
-20.02.2006 – поновлена на посаді начальника відділу;
-11.09.2006 – звільнена з посади за угодою сторін;
-12.09.2006 – призначена вихователем ДНЗ “Цукринка”;
-04.12.2015 – звільнена з посади за власним бажанням;
-23.12.2015 – прийнята на посаду вихователя дитячого садка;
-11.12.2017 – звільнена з посади за власним бажанням.
Відповідно до довідки Богуславського гуманітарного фахового коледжу імені І.С. Нечуя-Левицього від 05.07.2024 №223, ОСОБА_2 була зарахована до Богуславського педагогічного училища за спеціальністю “Початкове навчання” (наказ про зарахування №253 від 31.07.1985). 28.06.1989 відрахована з числа студентів у зв`язку із закінченням терміну навчання. Під час навчання проживала в студентському гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою Росавського старостинського округу №16 Миронівської міської ради від 18.07.2024 №15/16-24/331, ОСОБА_3 зареєстрована і проживає в АДРЕСА_2 , з 26.07.1986 по 22.10.1986 за з 16.11.1998 по даний час, яке до 01.01.2015 належало до території постійного радіоекологічного контролю.
Відповідно до довідки Миронівської міської ради Обухівського району Київської області від 14.05.2025 №01-24/1161, м. Миронівка Київської області до 01.01.2015 належало до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія).
Відповідно до довідки виконавчого комітету Богуславської міської ради від 02.06.2025 №23-31/232 ОСОБА_1 в період з 31.07.1985 по 28.06.1989 проживала в м. Богуслав, який відносився до зони посиленого радіоекологічного контролю згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 до 31.12.2024. Довідку видано згідно довідки з місця навчання та проживання в студентському гуртожитку.
14.05.2025 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Вказана заява розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.05.2025 №104550007944 відмовлено позивачу у призначення пенсії за віком. Рішення обґрунтоване тим, що зниження пенсійного віку визначене статтею 55 Закону України від 28.02.1991 №796 “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” для осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють в зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років становить 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. Початкова величина зниження пенсійного віку поширюється лише на тих громадян, які постійно проживали або працювали чи навчалися в зазначених зонах з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 по 31.07.1986, незалежно від тривалості роботи чи проживання в цей період та які мають статус потерпілої особи. Вік заявника 57 років 2 місяці 22 дні. Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону 796 є наявність страхового стажу необхідної тривалості. Так, згідно абзацу першого частини першої ст.55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіологічного контролю, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон № 1058), за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років. Страховий стаж особи становить 35 років 06 місяців 27 днів. Однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796 є постійно проживати чи постійно працювати в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років. Документами підтверджено факт проживання на 01.01.1993 - 03 роки 07 місяців, 14 днів. Період проживання в зоні, яка відноситься до 4 категорії посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 по 28.06.1989 згідно довідки про навчання №223 від 05.07.2024 неможливо врахувати, оскільки у довідці відсутній період проживання в гуртожитку. Для зарахування необхідно долучити довідку про період реєстрації та проживання у гуртожитку, видану на підставі первинних документів. Право на призначення пенсії за віком згідно з ст.55 Закону №796 - відсутнє. У разі повторного звернення з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Умови призначення пенсії за віком встановлено ст.26 Закону №1058-ІV.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон № 796-XII.
Згідно зі статтею 49 Закону № 796-XI, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 55 Закону № 796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-ІV за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Частиною 3 статті 55 Закону № 796-XII прямо передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону № 1058-ІV і цього Закону. Згідно з п.13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV, у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Проаналізувавши вказані норми, колегія суддів зауважує, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться, у разі вибору цих осіб, згідно з нормами Закону № 1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом № 796-XII. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. 
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-ІV, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» (ч.3 ст.65 Закону № 796-XII).
Відповідно до статті 15 Закону № 796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а, від 17.05.2021 № 398/494/17, від 17.05.2021 № 336/6218/16-а, від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22.
Як встановлено судом першої інстанції, у позивача наявне посвідчення громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_2 , видане 11.04.1994 Київською обласною державною адміністрацією. Ця категорія та посвідчення потерпілого надається за умови проживання у зонах посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що потерпілі особи за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років. 
Посвідчення позивача є дійсним та доказів позбавлення її статусу потерпілої особи судом не встановлено.
Станом на момент видачі позивачу вказаного посвідчення був чинний Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів УРСР від 18.06.1991 №44, пунктами 6,7 якого було передбачено, що громадянам, віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В - громадянина, який постійно працює і проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю. Видача посвідчень встановленого зразка громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, провадиться громадянам, які постійно проживають та працюють у районах з підвищеним рівнем радіоактивного забруднення і віднесені до категорій 3 і 4, - відповідними облвиконкомами за місцем їх проживання на підставі довідок (додатки №3, 5).
Крім того, згідно з довідкою виконавчого комітету Богуславської міської ради від 02.06.2025 №23-31/232 позивач в період з 31.07.1985 по 28.06.1989 проживала в м. Богуслав, який внаслідок аварії на ЧАЕС відносився до зони посиленого радіоекологічного контролю, а з 15.08.1989 по 01.01.1993 працювала у м. Миронівка, яке до 01.01.2015 належало до зони посиленого радіологічного контролю згідно з довідками Росавського старостинського округу №16 Миронівської міської ради від 18.07.2024 №15/16-24/331 та Миронівської міської ради Обухівського району Київської області від 14.05.2025 №01-24/1161.
З вищенаведеного слідує, що позивачем було доведено факт проживання її у зоні посиленого радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи не менше чотирьох років станом на 1 січня 1993 року, що є підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Оскільки позивач проживала у вказаній зоні з 26.04.1986 по 28.06.1989 та з 15.08.1989 по 01.01.1993, що становить 4 роки 6 місяців 20 днів, а також враховуючи, що позивач станом на 01.01.2015 проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, вона має право на зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до вимог частини другої статті 55 Закону №796-ХІІ.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
З урахуванням зниження пенсійного віку на 5 років позивач досягла пенсійного віку 20.05.2025 (55 років). Страховий стаж визначений відповідачем становить 35 років 06 місяців 27 днів. З урахуванням зниження пенсійного віку та необхідного стажу (27 років), вказаний стаж роботи є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.05.2025 № 104550007944 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 21.05.2025 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” на 5 років.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 380/13238/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська