ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1360/26 Справа № 172/258/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Красюка Івана Васильовича в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2026 року стосовно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 5 статті 126, частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), 

за участю:
захисника (в режимі відеоконференції)   Красюка І. В.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення. 
Постановою Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Стягнуто судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Згідно з постановою суду першої інстанції, 29 січня 2026 року о 00:05 год. ОСОБА_1 по вул. Михайлівська в сел. Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області керував автомобілем «Фольксваген Кадді» номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), від проходження медичного огляду у встановленому порядку відмовився.
Крім цього, згідно з протоколом серії ЕПР1 № 578077 від 29.01.26, 29 січня 2026 року о 00:05 год. ОСОБА_1 по вул. Михайлівська в сел. Васильківка Синельниківського району Дніпропетровської області керував автомобілем «Фольксваген Кадді» номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом. Порушення вчинене повторно протягом року.
При цьому, матеріалами справи не доведений факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення, передбачені ч.ч. 2-4 ст. 126 КУпАП, зокрема, відсутня копія відповідної постанови.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала. 
В апеляційній скарзі з доповненнями захисник просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на незаконність та необґрунтованість постанови суду. Судом було перераховано лише матеріали адміністративної справи без надання належної оцінки доказам, що в ній маються, які, на думку захисту, є недопустимими. Суд не надав жодної оцінки доводам сторони захисту щодо відсутності доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Розгляд справи проведено поверхнево, без вивчення всіх обставин справи. Вказує, що зупинка транспортного засобу поліцейськими була незаконною, оскільки останні діяли не у відповідності до ЗУ «Про Національну поліцію», а порушення комендантської години, як причина його зупинки, не є ні адміністративним, ні кримінальним правопорушенням і наразі відсутнє покарання за її порушення. Вказує, що поліцейські не входили до складу патруля та не були наділені повноваженнями щодо контролю за дотриманням особами комендантської години та спеціального режиму світломаскування, а відтак не мали повноважень на зупинку транспортним засобів саме з підстав порушення комендантської години. На думку захисту, в діях поліцейських, вбачається перевищення своїх службових повноважень. У зв`язку з чим складений протокол та інші матеріали у справі не можуть слугувати належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.
Крім того, матеріали справи не містять відеозапису, котрим би було зафіксовано, що транспортним засобом керує саме ОСОБА_1 . Натомість фрагментом відеозапису зафіксовано як співробітник виходить зі службового автомобілю та прямує до транспортного засобу невідомої марки та моделі, при цьому невідомий технічний пристрій, за допомогою якого здійснюється відеозапис, спрямований до землі, з нього не видно моделі та державний номер зупиненого автомобілю та його водія. Отже, відсутні докази факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Протокол не може бути належним доказом, ОСОБА_1 не були роз`яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП. У протоколі відсутні відомості про технічний засіб відеозапису, що є порушенням ч. 1 ст. 256 КУпАП. На відеозаписі неможливо встановити чи були у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння. В порушення вимог Інструкції № 1452/735, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015, акт поліцейськими у двох примірниках не складався та копію ОСОБА_1 не вручалася, тому не може бути належним доказом.
Направлення на огляд водія до закладу охорони здоров`я, де ОСОБА_1 начебто відмовився від огляду, не відповідає дійсності, оскільки відповідно до відеозапису він не відмовлявся від проходження огляду у медичному закладі та наполягав на такому огляді, а сам поліцейський йому відмовив в цьому.
Фрагмент відеозапису не містить в собі відображення серійного номеру нагрудного відеореєстратора, дату, час та GPS координати, тому не може бути допустимим доказом. Рапорт поліцейського також не може бути належним та допустимим доказом у справі. Суд залишив поза увагою вимоги ст. 266-1 КУпАП, оскільки огляд військовослужбовця мав проводитися у відповідності даної норми уповноваженою особою Військової служби правопорядку у ЗСУ.
Позиції учасників апеляційного процесу. 
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце апеляційного розгляду, що підтвердив його захисник та просив провести апеляційний розгляд за його відсутності.
Захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Мотиви апеляційного суду.
Перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення. 
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладене в постанові суду твердження про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.
Приймаючи рішення про доведення винуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції правильно поклав в основу судового рішення відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення, де викладено обставини вчинення ним адміністративного правопорушення, рапорті поліцейського, відеозаписі з нагрудної камери працівників патрульної поліції, на якому зафіксована відмова  ОСОБА_1  на вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису...
Зазначені вище докази є належними та допустимими в розумінні ст. 251 КУпАП, а з огляду на їх узгодженість, і достатніми для встановлення необхідних фактичних обставин справи та належного її розгляду.
Сторона захисту посилається на відсутність підстав для зупинки транспортного засобу та доказів керування саме  ОСОБА_1 транспортним засобом, оскільки на наявному відеозаписі не видно моделі та державний номер зупиненого автомобіля та його водія.
З такими твердженнями захисту суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки КУпАП не встановлює вимог, що ця обставина (керування транспортним засобом) встановлюється тільки відеозаписом або іншими певними видами доказів. Апеляційний суд зауважує, що факт керування може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст. 251 КУпАП.
Ключовим та об`єктивним доказом у даній справі є відеозапис, на якому зафіксовані обставини, які підлягають доказуванню у даній категорії справ, з якого слідує, як поліцейські на службовій машині слідували за автомобілем, зупивнивши його та підійшовши до водія, встановили його особу як ОСОБА_1 , останній повідомив поліцейському свої особисті дані та дату народження, відстуність в нього посвідчення водія. Поліцейський повідомив також підстави для зупинки транспортного засобу та те, що водій керував невпевнено, виїжджаючи на зустрічну смугу руху, та порушив комендатську годину. В ході спілкування з ОСОБА_1 поліцейський виявив в нього ознаки алкогольного сп`яніння та неодноразово пропонував йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, проте водій ухилявся від проходження огляду на місці зупинки, просив його відпустити та в подальшому відмовився. Поліцейський були складені протоколи за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП та зачитані ОСОБА_1 під відеозапис, від підпису в протоколі, акті огляду на стан сп`яніння та від надання пояснень останній також відмовився. 
При цьому ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом та жодних зауважень з цього приводу не зазначав, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі не підтверджуються матеріалами справи та відеозаписом.
Отже, усупереч доводам апеляційної скарги захисника факт керування ОСОБА_1 вищезазначеним транспортним засобом підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи на якому зафіксовано, як останній сам підтверджує цей факт.
Висновки суду першої інстанції про підтвердження факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у визначеному законодавством порядку, є обґрунтованими та підтверджуються дослідженими доказами.
Неспроможними є твердження захисника, що відеозапис є недопустимим доказом. Долучений до матеріалів справи відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівниками поліції за допомогою наявних в них технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення і жодних сумнівів своєї достовірності у суду апеляційної інстанції не викликає.
Аналізуючи доводи захисника, що на відеозаписі неможливо встановити чи були у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, оскільки вони мають характер суб`єктивних оцінок апелянта. Крім того, відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про проведення огляду на стан сп`яніння, встановлення наявності або відсутності у водія ознак сп`яніння віднесене до компетенції поліцейських уповноваженого підрозділу Національної поліції України. Незгода водія із наявністю в нього ознак сп`яніння не звільняє його від обов`язку, передбаченого п. 2.5. ПДР виконати вимогу поліцейського про проходження відповідного огляду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що запровадження комендантської години передбачено "Порядком здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан", затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2020 р. № 573. Час та тривалість комендантської години на території Дніпропетровської області (Синельниківського району) запроваджена з 21:00 до 05:00, під час якої забороняється перебувати на вулиці та громадських місцях крім осіб, яким надано таке право, що засвідчується перепусткою або осіб, які мають відповідне посвідчення.
Згідно із протоколом серії ЕПР 1 № 578071 від 29.01.2026 ОСОБА_1 керував транспортним засобом 29 січня 2026 року о 00 год 05 хв, тобто у період дії комендантської години, що було достатньою підставою для його зупинки, крім того у рапорті співробітника поліції також зазначено, що транспортний засіб був зупинений за порушення комендантської години, встановленої в Синельниківському районі.
Твердження апелянта про відсутність передбачених законом підстав для зупинки поліцейськими транспортного засобу не можуть бути визнані обґрунтованими у зв`язку із вищенаведеним, а також зважаючи на те, що апеляційні доводи у цій частині не спростовують правильності висновків суду та не нівелюють порушення водієм вимог п. 2.5 ПДР, а отже не звільняють останнього від відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Порушень порядку проведення огляду та складення протоколу з порушенням вимог «Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі — Інструкція), апеляційним судом не встановлено.
Працівники поліції у відповідності до вимог закону склали стосовно ОСОБА_1 протокол, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП, «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 р. № 1103 (зі змінами та доповненнями) та Інструкції.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає, в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За порушення водієм обов`язку, передбаченого п. 2.5 ПДР, за таку відмову настає відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто правові наслідки у виді складення протоколу, оскільки, як вже було зазначено вище, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП охоплює відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння і за такі дії настає адміністративна відповідальність. 
Згідно з п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», якщо водій ухилявся від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення..., що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи захисника, що суд залишив поза увагою вимоги ст. 266-1 КУпАП, оскільки огляд військовослужбовця мав проводитися у відповідності даної норми уповноваженою особою Військової служби правопорядку у ЗСУ.
Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці" від 13.12.2022, № 2839-IX, КУпАП доповнено статтею 266-1 КУпАП. 
Відповідно до частин 2, 3 статті 266-1 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Водночас, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини даної справи, а саме керування ОСОБА_1 транспортним засобом в сел. Васильківка, перебування його поза межами військової частини, події мали місце опівночі, дають підстави для однозначного висновку, що останній в день та час описаних у протоколі подій не виконував обов`язки військової служби. Жодних доказів, що ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби саме в цей час стороною захисту не надано.
За змістом ч. 1 ст. 15 КУпАП військовослужбовці... несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху... зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах. 
Крім того, апеляційний суд зауважує, що порядок проведення огляду за ст. 266 та ст. 266-1 КУпАП є ідентичним і відрізняється лише суб`єктом його проведення. 
Таким чином, при розгляді справи судом першої інстанції порушень вимог статей 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції, з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
В апеляційній скарзі містяться також інші доводи, які зводяться до дослівного викладу положень КУпАП, відомчих інструкцій МВС, МОЗ та судової практики Верховного Суду, без їх належного співвідношення до доказів та фактичних обставин цієї справи, тому не потребують детального аналізу апеляційним судом, оскільки не мають вирішального значення у цьому провадженні, виходячи із предмету та меж доказування у даній категорії справ, а правова оцінка та мотиви апеляційного суду по всім ключовим доводам захисту, на яких акцентовано увагу в судовому засіданні та апеляційній скарзі, викладені вище.
Застосовуючи такий підхід, апеляційний суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини щодо мотивування судового рішення. І хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 р., заява № 4909/04, § 58). Суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника за своїм змістом зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням, власної оцінки доказів справи та положень КУпАП, які захист тлумачить на свою користь, ігноруючи їх сукупність та об`єктивність відеозапису.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про залишення оскарженої постанови суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Красюка Івана Васильовича залишити без задоволення.
Постанову Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2026 року стосовно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          О. П. Піскун