ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6047/26 Справа № 211/7682/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 211/7682/25 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М., 
секретар судового засідання: Дяченко Д.П.
сторони: 
позивач  ОСОБА_1 
відповідач  ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 04 березня 2026 року,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що у період з березня 2021 року по червень 2023 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 та в цей період завагітніла від ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька сторін по справі – ОСОБА_3 . Дитина була зареєстрована 26 серпня 2022 року (актовий запис № 140) Добропільським відділом РАЦС у Покровському районі Донецької області про що видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .
У зазначеному Свідоцтві про народження батьком записаний ОСОБА_4 . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою). 
В такому порядку дитина була зареєстрована оскільки відповідач фактично визнавав, однак подавати спільну заяву про реєстрацію дитини в порядку, встановленому ст.126 СК України відмовився.
Позивач зазначила, що факт того, що саме ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , підтверджується тим, що в період коли була зачата та народилась дитина, (з березня 2021 року по червень 2023 року), мати дитини – позивачка та батько – відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Крім того, відповідач ОСОБА_2 сам не заперечував та визнавав факт свого батьківства.
Відповідач ОСОБА_2 , як батько, приймав участь в урочистій виписці позивачки з новонародженою донькою ОСОБА_5 з пологового будинку, а також в обряді хрещення дитини.
Відповідач ОСОБА_2 , як батько, до червня 2023 року спілкувався з донькою, приймав участь у її вихованні. Факт спілкування з дитиною підтверджується відповідними фотографіями, які додаються до позову.
Крім того, для підтвердження факту батьківства ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_6 , можливе проведення молекулярно-генетичної експертизи.
Вважає, що наведені нею в позові обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітньої ОСОБА_3 . 
Відповідач матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дитини, не надає. Кошти на утримання спільної дитини відмовляється платити. Неповнолітня ОСОБА_3 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на повному її утриманні, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду.
На підставі наведеного вище, позивач просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_2 відносно дитини – ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни і доповнення до актового запису про народження № 140 від 26 серпня 2022 року, який зареєстрований Добропільським відділом РАЦС у Покровському районі Донецької області. Після встановлення факту батьківства залишити дитині прізвище – ОСОБА_7 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, та судові витрати.
Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю, встановлено факт батьківства ОСОБА_2 відносно дитини – ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ухвалено внести відповідні зміни і доповнення до актового запису про народження № 140 від 26 серпня 2022 року, який зареєстрований Добропільським відділом РАЦС у Покровському районі Донецької області. Після встановлення факту батьківства залишити дитині прізвище – ОСОБА_7 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 08 липня 2025 року до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 грн та витрати на проведення експертизи в розмірі 14 290, 96 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Додатковим рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Сологуба С.А., про ухвалення додаткового рішення суду задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині розміру стягнутих з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвали нове про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу).
Апеляційна скарга мотивована тим, що в суді першої інстанції, у відзиві на позовну заяву він зазначав, що має сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на його утримання також сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини свого заробітку (доходу).
Вважає, що враховуючи те, що ОСОБА_3 є його другою дитиною, розмір аліментів на її утримання повинен становити 1/6 частину його заробітку (доходу). Крім того, зазначає, що посилання суду першої інстанції на ч. 2 ст. 184 СК України є помилковими, оскільки стаття має інший зміст.
Від позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якох діє адвокат Сологуб С.А., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – залишенню без змін, з наступних підстав.
Межі розгляду справи апеляційним судом окреслені в частині першій статті 367 ЦПК, згідно з якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_8 не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції в частині визнання батьківства, тому в цій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 в період з березня 2021 року по червень 2023 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька сторін у справі – ОСОБА_3 . Дитина була зареєстрована 26 серпня 2022 року (актовий запис № 140) Добропільським відділом РАЦС у Покровському районі Донецької області про що видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .
У зазначеному свідоцтві про народження батьком записаний ОСОБА_4 . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою). Копія витягу № 00052016642 з ДРАЦС від 26 червня 2025 року додається до позовної заяви.
01 грудня 2025 року до суду надійшов Висновок № 379-МГ від експертів Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи, згідно якого ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 99,999999 % є батьком дитини - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка просила суд встановити факт батьківства ОСОБА_2 відносно дитини – ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни і доповнення до актового запису про народження № 140 від 26 серпня 2022 року, який зареєстрований Добропільським відділом РАЦС у Покровському районі Донецької області. Після встановлення факту батьківства залишити дитині прізвище – ОСОБА_7 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, та судові витрати.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції виходив з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, та вважав за можливе стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу, на утримання доньки до її повноліття, на користь позивачки, що буде відповідати інтересам дитини.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти наутримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового тадуховного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їхзамінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини;стан здоров`я таматеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майната майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сумаяких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Встановлено, що за віком відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, доказів на предмет скрутного матеріального становища чи незадовільного стану здоров`я, як платника аліментів, які б унеможливлювали сплату ним аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), суду не надав, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість сплати відповідачем аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно.
Колегія суддів вважає, що такий встановлений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідатиме засадам розумності, справедливості.
При цьому, відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів про те, що цей розмір становить для нього надмірний тягар та визначений судом необґрунтовано.
Доводи ж апеляційної скарги відповідача про те, що на його утриманні перебуває інша дитина, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки діти мають право на рівне утримання від батька.
Інших доказів, які б свідчили про неможливість стягнення з відповідача аліментів у визначеному судом розмірі скаржником до суду першої інстанції та до апеляційного суду не надано.
При цьому, апеляційний суд вважає за доцільне звернути увагу, що згідно з статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тобто, відповідач по справі не позбавлений можливості у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, або у зв`язку зі зміною обставин, що впливають на визначений розмір аліментів, подати заяву про зменшення розміру аліментів на утримання дітей, присуджених рішенням суду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та не дають підстав для висновку про незаконність та невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.

Головуючий

Судді