ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року 

м. Київ 

справа № 705/2159/19
провадження № 61-15100св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	

учасники справи:
заявник (боржник) - Приватне підприємство «Центр-Монтаж-Енерго»,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливода Олена Петрівна,
заінтересована особа (стягувач) - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року у складі судді Сивоконя С. С. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Єгорової С. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги
У червні 2025 року Приватне підприємство «Центр-Монтаж-Енерго» (далі - 
ПП «Центр-Монтаж-Енерго») звернулося до суду зі скаргою на дії/бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливоди О. П. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

На обґрунтування скарги зазначало, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у справі № 705/2159/19 позов ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказу від 03 липня 2019 року № 25 «Про припинення трудового договору (контракту)», визнання протиправним звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 03 липня 2019 року № 25 ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта ПП «Центр-Монтаж-Енерго». Стягнуто з ПП «Центр-Монтаж-Енерго»на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року до 17 березня 2025 року у розмірі 346 882,80 грн з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Стягнуто з ПП «Центр-Монтаж-Енерго»на користь держави судовий збір у розмірі 4 237,23 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

24 квітня 2025 року головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливода О. П. винесла постанови про відкриття виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору та визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у справі № 705/2159/19.

02 травня 2025 року ПП «Центр-Монтаж-Енерго» на адресу відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направлено лист з обґрунтуванням фактичного виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у справі № 705/2159/19 в частині негайного виконання, а саме поновлення на роботі працівника та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

До вищевказаного листа ПП «Центр-Монтаж-Енерго»додано документи, які повністю підтверджують виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у справі № 705/2159/19 в частині негайного виконання, а саме поновлення на роботі працівника та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Проте 10 червня 2025 року головний державний виконавець, продовжуючи перевищувати свої повноваження, свідомо виходячи за встановлені законодавцем межі та на власний розсуд трактуючи рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у справі № 705/2159/19 винесла постанову про накладення штрафу на ПП «Центр-Монтаж-Енерго».

Вищевказані дії головного державного виконавця ПП «Центр-Монтаж-Енерго» вважає незаконними та такими, що виходять за межі повноважень, а відтак звернувся до суду зі скаргою у якій просило:

- визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди О. П., яка полягає у винесенні постанови про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (ідентифікатор доступу: 9ББДБ045ВГАД) без належних правових підстав, а також у здійсненні попередження директора ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про можливу кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення, попри факт його добровільного виконання;

- зобов`язати головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоду О. П. скасувати постанову про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на суму 10 200,00 грн, як таку, що прийнята з порушенням вимог законодавства та скасувати відповідне попередження про кримінальну відповідальність, адресоване директору підприємства;

- зобов`язати головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоду О. П. закрити виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним і добровільним виконанням судового рішення боржником до відкриття виконавчого провадження;

- визнати, що боржником ПП «Центр-Монтаж-Енерго» рішення суду від 17 березня 2025 року в частині його негайного виконання щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта було виконано в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року у задоволені скарги ПП «Центр-Монтаж-Енерго» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги районний суд мотивував своє рішення тим, що рішення суду в частині негайного поновлення позивача на роботі було виконане 29 травня 2025 року, тобто після відкриття виконавчого провадження у справі. 

Відтак, на переконання районного суду, лише 29 травня 2025 року стягувачці було надано перепустку для проходження на територію підприємства та визначено її робоче місце, що, своєю чергою, свідчить про виконання судового рішення про поновлення на роботі.

Водночас районний суд у змісті ухвали зауважив, що не зважаючи на видачу наказу боржником про поновлення стягувачки на роботі до відкриття виконавчого провадження у справі, остання не мала можливості приступити до виконання своїх посадових обов`язків у зв`язку із відсутністю пропуску, а також визначеного робочого місця, а відтак вважав що судове рішення фактично не було виконане у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із ухвалою районного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , та ПП «Центр-Монтаж-Енерго» оскаржили її в апеляційному порядку.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2., залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ПП «Центр-Монтаж-Енерго» задоволено частково. Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким скаргу ПП «Центр-Монтаж-Енерго» на дії/бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Паливоди О. П. задоволено частково. Визнано протиправними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди О. П., яка полягає у винесенні постанови про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди О. П. від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 про накладення на ПП «Центр-Монтаж-Енерго» штрафу у розмірі 10 200,00 грн. У задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції частково та визнаючи протиправними дії державного виконавця, яка полягає у винесенні постанови про накладення штрафу та, як наслідок, скасовуючи постанову про накладення штрафу на боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, апеляційний суд мотивував своє рішення помилковістю висновків суду першої інстанції щодо невиконання боржником судового рішення у добровільному порядку.

Відтак, на переконання апеляційного суду, районний суд не врахував видачу боржником наказу про поновлення стягувачки на роботі, проведення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Зокрема, апеляційний суд зауважив, що відповідно до табелю обліку використаного часу за березень 2025 року ОСОБА_1 перебувала на роботі 18, 19, 20 березня 2025 року. 

19 березня 2025 року ОСОБА_1 видано повідомлення для проходження медичного огляду, про отримання якого остання розписалась власноручно. 

З 21 березня 2025 року до 25 березня 2025 року, з 26 березня 2025 року до 28 березня 2025 року, з 29 березня 2025 року до 31 березня 2025 року, з 01 квітня 2025 року до 01 квітня 2025 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному.

Відповідно до наказу № 09-В ОСОБА_1 надано відпустку терміном 36 днів з 02 квітня 2025 року до 07 травня 2025 року.

Згідно з платіжною інструкцією від 01 квітня 2025 року № 387 ОСОБА_1 виплачені відпускні кошти за квітень - травень.

Вищенаведене у свої сукупності, на переконання апеляційного суду, свідчить, що боржником виконувалося рішення суду щодо негайного поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Водночас апеляційний суд зауважив, що, як вбачається зі змісту постанови державного виконавця від 10 червня 2025 року про накладення на боржника штрафу, у останній державний виконавець встановив, що згідно акту державного виконавця від 29 травня 2025 року боржником ПП «Центр-Монтаж-Енерго» без поважних причин рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта в повному обсязі не виконано. Вимогу державного виконавця від 29 травня 2025 року боржником не виконано.

Відтак, на переконання апеляційного суду, зі змісту вищевказаної постанови неможливо встановити, які саме дії не було вичинено боржником ПП «Центр-Монтаж-Енерго» для виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта, в повному обсязі.

Водночас апеляційний суд зауважив на відсутність у державного виконавця повноважень скасовувати винесені ним особисто постанови, а також повноважень суду щодо зобов`язання державного виконавця закрити виконавче провадження, а відтак вважав за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу ПП «Центр-Монтаж-Енерго» та, як наслідок, скасувати ухвалу районного суду із ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог скарги.

Додатково апеляційний суд зазначив про необґрунтованість доводів апеляційної скарги стягувачки щодо помилковості висновку районного суду про фактичне виконання судового рішення 29 травня 2025 року, оскільки зібраними у справі доказами, зокрема актом державного виконавця від 29 травня 2025 року, підтверджується допуск стягувачки до роботи та, як наслідок, виконання рішення суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

У грудні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у вказаній справі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме розгляд судами попередніх інстанцій справи з порушенням правил юрисдикції. 

На переконання заявниці, оскільки предметом оскарження у справі є постанова державного виконавця про накладення штрафу, справа підлягала розгляду судом адміністративної юрисдикції. Розгляд справи судами цивільної юрисдикції, своєю чергою, суперечить висновкам, викладеним в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року в справі № 127/9870/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 759/15553/14-ц та, як наслідок, свідчить про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду.

Також заявниця вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій щодо встановленого факту виконання судового рішення про поновлення на роботі. 

Відтак, у змісті касаційної скарги заявниця посилається на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 755/12623/19, відповідно до якого поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення працівника на підставі рішення суду, яким визнано таке звільнення незаконним.

На переконання заявниці, при дослідженні питання щодо виконання судового рішення судами попередніх інстанцій також не було застосовано висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року в справі № 521/1892/18 щодо фактичного доступу стягувача до виконання попередніх обов`язків.

У вказаній постанові Верховний Суд зауважив, що виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Таким чином, судом апеляційної інстанції повністю проігноровано висновки Верховного Суду, а під фактичним забезпеченням доступу до роботи він вважав облік використання робочого часу, оплату лікарняних та надання відпустки, що жодним чином не вказує на фактичне забезпечення доступу до роботи і можливість виконання своїх обов`язків.

Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження видачі боржником наказу про поновлення стягувачки на посаді саме з 03 липня 2019 року судом не отримано, що підтверджено відсутністю посилань на його наявність у матеріалах справи та спростовує висновок суду про виконання рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року.

Більше того судами попередніх інстанцій також не було враховано, що постанова від 10 червня 2025 року про накладення на боржника штрафу була предметом розгляду в справі № 580/7117/25, в якій рішенням Черкаського окружного адміністративного суду вказана постанова скасована.

Додатково представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звертає увагу колегії суддів на те, що судом апеляційної інстанції було позбавлено стягувача та його представника права на доступ до правосуддя, враховуючи, що справа була призначена до розгляду в судовому засіданні на 26 листопада 2025 року, а судовою повісткою-повідомленням повідомлено про судове засідання лише 24 листопада 2025 року.

У січні 2026 року до Верховного Суду надійшов відзив ПП «Центр-Монтаж-Енерго» на касаційну скаргу, в якому вказано, що оскаржувані судові рішення постановлені із дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу. Відтак, на переконання заявника відзиву, встановлені у справі обставини свідчать про виконання судового рішення, а відтак доводи касаційної скарги не спростовують висновків, зокрема, суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення.

У квітні 2026 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2. через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, визначених частиною шостою статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 01 грудня 2025 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Шиповичу В. В., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Синельников Є. В

08 грудня 2025 року судді Верховного Суду Шипович В. В. та Синельников Є. В. подали заяви про самовідвід від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 . 

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2025 року заяви про самовідвід суддів Верховного Суду Шиповича В. В. та Синельникова Є. В. задоволено. Відведено суддів Шиповича В. В. та Синельникова Є. В. від участі у розгляді касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року у справі № 705/2159/19 (провадження № 61-15100ск25). Справу передано на повторний автоматизований розподіл, для заміни відведених суддів.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 09 грудня 2025 року справу № 705/2159/19 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року призначено для розгляду судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Ступак О. В.

10 грудня 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Ступак О. В.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2. про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Ступак О. В. визнано необґрунтованою. Заяву про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Ступак О. В. передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Ступак О. В. призначено судді Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Ступак О. В. у справі № 705/2159/19 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року.

16 грудня 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла нова заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Ступак О. В.

18 грудня 2025 року суддею Ступак О. В. заявлено самовідвід із підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Ступак О. В. визнано необґрунтованою. Заяву про самовідвід судді Ступак О. В. задоволено. Відведено суддю Ступак О. В. від участі у розгляді касаційної скарги у справі № 705/2159/19 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року. Справу передано на повторний автоматизований розподіл, для заміни відведеної судді Ступак О. В. Заяву про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М. передано для вирішення зазначеного питання у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 19 грудня 2025 року справу № 705/2159/19 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року призначено для розгляду судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю., судді, які входять до складу колегії: Осіян О. М., Черняк Ю. В.

Згідно з протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., призначено судді Тітову М. Ю.

23 грудня 2025 року суддя Верховного Суду Тітов М. Ю. заявив самовідвід від участі у розгляді заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2025 року заяву судді Тітова М. Ю. про самовідвід задоволено. Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М. у справі № 705/2159/19 (провадження №61-15100ск25) передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2025 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., призначено судді Луспенику Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М. від участі у розгляді справи№ 705/2159/19 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 грудня 2025 року справу № 705/2159/19 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року призначено для розгляду судді-доповідачеві Сакарі Н. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Осіян О. М.

Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 рокувідкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року, витребувано з Шполянського районного суду Черкаської області матеріли цивільної справи № 705/2159/19; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2026 року матеріали справи № 705/2159/19 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 21 квітня 2026 року для розгляду справи № 705/2159/19 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року призначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Сакари Н. Ю., суддів, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Осіян О. М., Сердюк В. В.

22 квітня 2026 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2., із застосуванням підсистеми «Електронний суд», сформувала заяву про відвід суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Сердюка В. В.

24 квітня 2026 року судді Верховного Суду Сакара Н. Ю., Осіян О. М., Сердюк В. В. заявили самовідводи від участі у розгляді справи № 705/2159/19 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2026 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Сердюка В. В. визнано необґрунтованою. Заяви про самовідвід суддів Сакари Н. Ю., Осіяна О. М., Сердюка В. В. задоволено. Відведено суддів Сакару Н. Ю., Осіяна О. М., Сердюка В. В. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у справі № 705/2159/19 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року. Справу передано на повторний автоматизований розподіл, для заміни відведених суддів.

Протоколом повторного автоматизованого визначення складу колегії суддів від 27 квітня 2026 року для розгляду справи № 705/2159/19 за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року призначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Гулейкова І. Ю., суддів, які входять до складу колегії: Коломієць Г. В., Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д., Черняк Ю. В.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 03 липня 2019 року № 25 ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про припинення трудового договору (контракту) з юрисконсультом ОСОБА_1 , на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта ПП «Центр-Монтаж-Енерго». Стягнуто з ПП «Центр-Монтаж-Енерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 липня 2019 року до 17 березня 2025 року в розмірі 346 882,80 грн, з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України. Стягнуто з ПП «Центр-Монтаж-Енерго» на користь держави судовий збір в розмірі 4 237,23 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т.1, а.с.84-94).

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливоди О. П. від 24 квітня 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, ідентифікатор доступу 9ББДБ045ВГАД щодо виконання судового рішення в частині негайного поновлення на роботі ОСОБА_1 (т.1, а.с.41-43).

Також судами встановлено, що позивачку було звільнено з посади юрисконсульта відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України наказом ПП «Центр-Монтаж-Енерго» від 03 липня 2019 року № 25 (т.1, а.с. 62).

Наказом ПП «Центр-Монтаж-Енерго» від 17 березня 2025 року № 04 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » скасовано наказ від 03 липня 2019 року № 25 про припинення трудового договору з юрисконсультом ОСОБА_1 . Поновлено на попередній роботі на посаді юрисконсульта ОСОБА_1 18 березня 2019 року (т.1, а.с. 63).

Наказом ПП «Центр-Монтаж-Енерго» від 01 квітня 2025 року № 05 «Про внесення змін до наказу №04 від 17.03.2025 про поновлення на роботі ОСОБА_1 » внесено зміни до наказу від 17 березня 2025 року щодо зазначення дати поновлення на роботі, а саме вказано дату поновлення ОСОБА_1 на роботі з 04 липня 2019 року. Підставою зазначено рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року у справі № 705/2159/19 (т.1, а.с. 63 (зворот), 71).

Зі змісту акта державного виконавця, датованого від 05 травня 2025 року встановлено, що при виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Ценрт-Монтаж-Енерго» на вул. Індустріальна 2 встановлено, що боржником винесено наказ від 01 квітня 2025 року № 5 про поновлення на попередній роботі на посаді юрисконсульта ОСОБА_1 з 04 липня 2019 року. Водночас встановлено, що стягувач не має можливості приступити до виконання своїх посадових обов`язків. При цьому у якості перепон вказано відсутність пропуску та не визначення робочого місця (т.1, а.с.17).

Зі змісту акта державного виконавця, датованого від 26 травня 2025 року встановлено, що при виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Центр-Монтаж-Енерго» на вул. Індустріальна 2 державним виконавцем встановлено, що стягувач на територію підприємства не допускалась через відсутність у неї пропуску. Зі слів охоронця, без пропуску на територію підприємства він працівників не пропускає. При проходженні на територію підприємства разом з державним виконавцем стягувач відмовилась пройти на своє робоче місце, мотивуючи це тим, що приміщення належить іншому підприємству (т.1, а.с.16).

Відповідно до відомостей, відображених у змісті акта державного виконавця від 29 травня 2025 року, державним виконавцем при виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Центр-Монтаж-Енерго» на вул. Індустріальна, 2 встановлено, що боржником надано наказ від 17 березня 2025 року № 4 та від 01 квітня 2025 року № 5 ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про поновлення стягувача на роботі з 04 липня 2019 року. Також стягувачу надано перепустку для проходження на територію підприємства та визначено її робоче місце. Акт складено в присутності стягувача - ОСОБА_1., представника стягувача - ОСОБА_2., представника боржника - Безуглової Олени (т.1, а.с.15).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 

Щодо вимог скарги ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про: 

- визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди О. П., яка полягає у винесенні постанови про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (ідентифікатор доступу: 9ББДБ045ВГАД) без належних правових підстав, а також у здійсненні попередження директора ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про можливу кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення, попри факт його добровільного виконання;

- зобов`язання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоду О. П. скасувати постанову про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у ВП № НОМЕР_1 та скасувати відповідне попередження про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України.

Натомість, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у змісті своїх постанов неодноразово зауважувала, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 906/515/17, від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі
№ 910/22695/13, від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15, від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17, від 19 травня 2020 року у справі № 754/2223/15-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21). 

Відтак, зі змісту скарги ПП «Центр-Монтаж-Енерго» вбачається, що останнє, звертаючись до суду зі скаргою на дії/бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливоди О. П., зокрема, порушило питання про:

- визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди О. П., яка полягає у винесенні постанови про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (ідентифікатор доступу: 9ББДБ045ВГАД) без належних правових підстав, а також у здійсненні попередження директора ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про можливу кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення, попри факт його добровільного виконання;

- зобов`язання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоду О. П. скасувати постанову про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у ВП № НОМЕР_1 та скасувати відповідне попередження про кримінальну відповідальність.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 414 ЦПК України).
У разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. 

У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (частина четверта статті 414 ЦПК України).

Відтак, враховуючи, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), зокрема, постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду, суди попередніх інстанцій помилково розглянули вищевказані вимоги по суті, оскільки останні підлягали вирішенню у порядку адміністративного судочинства, у зв`язку із чим колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у частині вирішення вимог скарги про:

- визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди О. П., яка полягає у винесенні постанови про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (ідентифікатор доступу: 9ББДБ045ВГАД) без належних правових підстав, а також у здійсненні попередження директора ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про можливу кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення, попри факт його добровільного виконання;

- зобов`язання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоду О. П. скасувати постанову про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у ВП № НОМЕР_1 та скасувати відповідне попередження про кримінальну відповідальність із закриттям провадження у справі у вищевказаній частині на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Водночас доводи касаційної скарги у іншій частині не підлягають до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Зазначене конституційне положення відображено у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

- за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

- за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

- якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом та інше.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За приписами частини першої, другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частинами першою-третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. 

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. 

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. 

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. 

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 викладено правовий висновок про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

У постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 750/2140/19, від 20 червня 2019 року у справі № 185/8748/16-ц, від 31 жовтня 2019 року у справі № 569/10189/16-ц викладено правовий висновок про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Отже, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження закінчується на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» також у випадку, якщо рішення суду було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (постанова Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 209/1944/18).

Вищезазначене дає підстави для висновку, що державний або приватний виконавець за умови надходження до нього виконавчого документа на примусове виконання судового рішення про поновлення на роботі фактично має спочатку відкрити виконавче провадження, а вже у випадку встановлення факту виконання рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 

Відтак, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивачку було звільнено з посади юрисконсульта 03 липня 2019 року.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 17 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.

Зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта ПП «Центр-Монтаж-Енерго» та допущено негайне виконання судового рішення у вищевказаній частині.

Наказом ПП «Центр-Монтаж-Енерго» від 17 березня 2025 року № 04 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » скасовано наказ від 03 липня 2019 року № 25 про припинення трудового договору з юрисконсультом ОСОБА_1 . Поновлено на попередній роботі на посаді юрисконсульта ОСОБА_1 18 березня 2019 року.

Наказом від 01 квітня 2025 року № 05 «Про внесення змін до наказу від 17 березня 2025 року № 04 про поновлення на роботі ОСОБА_1 » внесено зміни до наказу від 17 березня 2025 року щодо зазначення дати поновлення на роботі, а саме вказано дату поновлення на роботі з 04 липня 2019 року.

Вищевказане дає підстави для висновку, що позивачку було звільнено 03 липня 2019 року, водночас поновлено на роботі з 04 липня 2019 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Паливоди О. П. від 24 квітня 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1, ідентифікатор доступу 9ББДБ045ВГАД щодо виконання судового рішення в частині негайного поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Відтак, при виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Центр-Монтаж-Енерго» 05 травня 2025 року, державним виконавцем було встановлено факт видачі боржником наказу від 01 квітня 2025 року № 5 про поновлення стягувачки на попередній роботі на посаді юрисконсульта 04 липня 2019 року, водночас встановлено, що стягувачка не має можливості приступити до виконання своїх посадових обов`язків у зв`язку із відсутністю пропуску та визначеного робочого місця.

При виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Центр-Монтаж-Енерго» 26 травня 2025 року державним виконавцем встановлено, що стягувачка на територію підприємства не допускалась через відсутність у неї пропуску, водночас після проходження на територію підприємства разом з державним виконавцем, стягувачка відмовилась пройти на своє робоче місце, мотивуючи це тим, що дане приміщення належить іншому підприємству.

При виїзді за адресою місцезнаходження боржника ПП «Центр-Монтаж-Енерго» 29 травня 2025 року державним виконавцем встановлено, що боржником надано наказ від 17 березня 2025 року №4 та від 01 квітня 2025 року № 5 про поновлення стягувачки на роботі з 04 липня 2019 року, а також встановлено отримання стягувачкою перепустки для проходження на територію підприємства, а також зафіксовано визначення робочого місця стягувачки.

З урахуванням вищевказаного колегія суддів зауважує наступне.

Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. 

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц викладено правовий висновок про те, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. 

У постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі 
№ 750/2140/19 (провадження № 61-14429св19), від 20 червня 2019 року у справі 
№ 185/8748/16-ц (провадження № 61-25800св18), від 31 жовтня 2019 року у справі № 569/10189/16-ц (провадження № 61-14433св18), Верховного Суду України 
від 01 липня 2015 року (провадження № 6-435цс15), викладено правовий висновок про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. 

Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися. 

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій зі змісту наявних у матеріалах справи доказів та не оспорюється учасниками справи, наказ про поновлення стягувачки на роботі було винесено до відкриття виконавчого провадження у справі, датою поновлення на роботі вказано 04 липня 2025 року.

Водночас, як вбачається зі змісту акта державного виконавця від29 травня 2025 року, державним виконавцем при виїзді за адресою місцезнаходження боржника - ПП «Ценрт-Монтаж-Енерго», встановлено видання боржником наказів від 17 березня 2025 року та від 01 квітня 2025 року про поновлення стягувачки ( ОСОБА_1 ), на роботі з 04 липня 2019 року, останній надано перепустку для проходження на територію підприємства, визначено її робоче місце. Цей акт складено в присутності стягувача, її представника та представника боржника.

Відтак, установивши під час розгляду справи видання боржником наказу про поновлення ОСОБА_3 на роботі, видачу перепустки, а також визначення робочого місця заявниці, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що судове рішення в частині поновлення стягувачки на роботі було фактично виконано 29 травня 2025 року, оскільки вищевказані обставини підтверджюється актом державного виконавця від 29 травня 2025 року, яким встановлено видання боржником наказів від 17 березня 2025 року № 4 та від 01 квітня 2025 року № 5 ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про поновлення стягувачки на роботі з 04 липня 2019 року, надання їй перепустки для проходу на територію підприємства та визначення робочого місця.

Отже, боржником вчинено всі дії, які у своїй сукупності дають підстави для висновку про виконання судового рішення про поновлення на роботі, що зафіксовано актом державного виконавця від 29 травня 2025 року, а відтак доводи касаційної скарги щодо помилкового висновку судів попередніх інстанцій не знайшли свого підтвердження при касаційному перегляді справи.

З урахуванням вищезазначеного доводи касаційної скарги стягувачки щодо незабезпечення доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, актом державного виконавця від 29 травня 2025 року, відповідно до змісту якого зафіксовано надання стягувачці перепустки для проходження на територію підприємства та визначення її робочого місця.

Також колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги щодо позбавлення заявниці права на доступ до правосуддя у зв`язку із отриманням судової повістки-повідомлення про призначене судове засідання суду апеляційної інстанції за два дні до судового засідання у суді апеляційної інстанції.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).

Відповідно до частин другої, четвертої, сьомою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

За змістом частини п`ятої статті 128 ЦПК України, судова повістка-повідомлення повинна бути вручена завчасно.

Судова повістка-повідомлення про судове засідання, призначене апеляційним судом на 26 листопада 2026 року, була доставлена до електронного кабінета користувача системи «Електронний суд» ОСОБА_2 24 листопада 2025 року об 17:45:06 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Судова повістка-повідомлення про судове засідання, призначене апеляційним судом на 26 листопада 2026 року, була доставлена до електронного кабінета користувача системи «Електронний суд» ОСОБА_1 24 листопада 2025 року об 17:40:14 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Проте у судове засідання як стягувачка та і її представник не з`явилися.

Перевіряючи те чи можна вважати завчасним повідомлення сторони стягувача про дату, час і місце розгляду справи апеляційним судом, Верховний Суд виходить з того, що остання мала достатньо часу для явки до суду і підготовки до участі у судовому розгляді справи, з урахуванням того, що в апеляційному порядку ухвала Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року переглядалася, зокрема, за її апеляційною скаргою, що не вимагало вжиття додаткових заходів для підготовки до участі у її розгляді.

Більше того колегія суддів враховує, що Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 24 листопада 2025 року постановив розгляд справи проводити 26 листопада 2025 року, об 14 годині 00 хвилин в режимі відеоконференції та доручено Уманському міськрайонному суду Черкаської області, що знаходиться за адресою: вул. Андрія Кизила, 18, м. Умань Черкаської області, 20301, забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Копія вищевказаної ухвали була доставлена до електронного кабінета користувача системи «Електронний суд» ОСОБА_2. 24 листопада 2025 року об 20:08:19 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Також копія вищевказаної ухвали була доставлена до електронного кабінета користувача системи «Електронний суд» ОСОБА_1 24 листопада 2025 року об 20:10:10 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Зважаючи на вищенаведене посилання касаційної скарги на порушення права заявниці на доступ до суду є необґрунтованими.
Більше того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів касаційної скарги про визнання обов`язковою явки сторони стягувача у судове засідання.

Відтак, урахувавши належне повідомлення учасників справи про призначене судове засідання в суді апеляційної інстанції, визнання неповажними причин неявки сторони стягувача та відсутність підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду справи за відсутності стягувачки та її представника.

Підсумовуючи, вищенаведені в обґрунтування касаційної скарги доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

При цьому колегія суддів зауважує, що боржник рішення судів попередніх інстанцій не оскаржує, а відтак, з огляду на принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), який передбачає недопустимість погіршення становища сторони, що оскаржує судове рішення, колегія суддів вважає відсутніми підстави для надання оцінки висновкам, зокрема, апеляційного суду, щодо відсутності у суду повноважень зобов`язати державного виконавця закрити виконавче провадження у зв`язку з його фактичним виконанням.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Колегією суддів враховано усталену практику ЄСПЛ, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії» («Ruiz Torija v. Spain», серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

ЄСПЛ зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» («Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236)).

ЄСПЛ вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі Проніна проти України (Pronina v. Ukraine, заява № 63566/00, § 23)). 

Оскаржувані судові рішення у нескасованій частині відповідають критерію обґрунтованості.

Щодо клопотання представника заявниці про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду

Згідно з частиною шостою статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Як встановлено колегією, Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово викладала у своїх постановах висновок щодо питання предметної юрисдикції спорів про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні(див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 906/515/17, від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 910/22695/13, від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15, від 18 грудня 2019 року у справі № 759/15553/14-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17, від 19 травня 2020 року у справі № 754/2223/15-ц, від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21).

Тому клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із пунктами 1, 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення, а також скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 414 ЦПК України).

У разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору (частина четверта статті 414 ЦПК України).

Відтак, враховуючи, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), зокрема, постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду, суди попередніх інстанцій помилково розглянули вищевказані вимоги по суті, оскільки останні підлягали вирішенню у порядку адміністративного судочинства, у зв`язку із чим колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень у частині вирішення вимог скарги про:

- визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди О. П. (далі - головний державний виконавець Паливода О. П.), яка полягає у винесенні постанови про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (ідентифікатор доступу: 9ББДБ045ВГАД) без належних правових підстав, а також у здійсненні попередження директора ПП «Центр-Монтаж-Енерго» про можливу кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення, попри факт його добровільного виконання;

- зобов`язання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоду О. П. скасувати постанову про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у ВП № НОМЕР_1 та скасувати відповідне попередження про кримінальну відповідальність із закриттям провадження у справі у вищевказаній частині на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Оскільки касаційний суд вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України частково закрити провадження у справі, то він відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює ПП «Центр-Монтаж-Енерго»щодо наявності у нього права протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи у відповідній частині до суду адміністративної юрисдикції.

Водночас колегія суддів вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій щодо встановленого судами попередніх інстанцій факту виконання судового рішення про поновлення стягувачки на роботі 29 травня 2025 року, а відтак вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення у вищезгаданій частині - без змін.

Керуючись статтями 400, 403, 410, 414, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду відмовити. 

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року в частині вирішення вимог скарги Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про:

- визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди Олени Петрівни, яка полягає у винесенні постанови про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 (ідентифікатор доступу: 9ББДБ045ВГАД) без належних правових підстав, а також у здійсненні попередження директора Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про можливу кримінальну відповідальність за умисне невиконання судового рішення, попри факт його добровільного виконання;

- зобов`язання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Паливоди Олени Петрівни скасувати постанову про накладення штрафу від 10 червня 2025 року у ВП № НОМЕР_1 та скасувати відповідне попередження про кримінальну відповідальність,скасувати.
Провадження у справі за скаргою Приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» в частині вирішення вищевказаних вимог закрити.

Повідомити Приватне підприємство «Центр-Монтаж-Енерго», що розгляд цієї справи в частині вищезазначених вимог скарги віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

В іншій частині ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 25 червня 2025 року тапостанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк