Справа № 190/2656/25
Провадження №2/190/206/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року  м.П"ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області
в складі головуючого судді  Фирси Ю.В.,
за участю секретаря   Гук С.Р.,
представника відповідача  Дорошенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі-Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору в частині,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 08 березня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №657524, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 грн., а останній зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Договір укладено за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість у розмірі 82600 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10000 грн., заборгованість за процентами - 72600 грн.
01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» укладено Договір факторингу №01022024-1. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 657524 від 08.03.2023 року. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» наділено правом вимоги до Відповідача. 
У зв`язку з вищевикладеним, просять стягнути з відповідача в примусовому порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 82600 грн., сплачений ними судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі-Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору в частині, посилаючись на те, що дійсно між ним та ТОВ «Селфі Кредит» укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №657524, відповідно до умов якого Товариство надало йому грошові кошти у розмірі 10000 грн. Вважає, що проценти за користування кредитом за процентною ставкою 2,2% щоденно, тобто стандартна процентна ставка 803% річних та реальна процентна ставка 47541,10% річних є несправедливими умовами договору, а тому просить визнати договір про надання споживчого кредиту недійсним в части ні пунктів 1.5.1 та 1.7.1, 1.8.1.
Позивач за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду направили клопотання де просили розгляд справи проводити без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві.
Представник відповідача Дорошенко О.М. в судовому засіданні позов ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» визнала частково, зазначила, що дійсно 08 березня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту по продукту «NewShort» №657524, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 10000 грн. Проти стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту не заперечують. В іншій частині заявлених вимог просила відмовити, вважає, що проценти за користування кредитом за процентною ставкою 2,2% щоденно, тобто стандартна процентна ставка 803% річних та реальна процентна ставка 47541,10% річних є несправедливими умовами договору, а тому задоволенню не підлягають. Подану зустрічну позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила її задовольнити.
Свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що 08 березня 2023 року між ним ТОВ «Селфі Кредит» укладено кредитний договір, згідно якого він отримав кредит у розмірі 10 000 грн. Того часу він знаходився в скрутному матеріальному становищі, потребував грошей. Часу для ознайомлення з умовами кредитного договору у нього не було.
Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
08 березня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» № 657524. За умовами договору відповідачу шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 надано кредит в розмірі 10000 грн. (п.п. 1.3, 2.1 Договору), строком на 420 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначенні в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит ( п.1.4., Договору), стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту ( п. 1.5.1 Договору). 
Договір підписано відповідачем з використання електронного підпису, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ "Селфі Кредит " акцепт договору №657524 позичальником здійснено 08.03.2023 одноразовим ідентифікатором «Х023», який направлено на телефон НОМЕР_2 . 
Згідно листа ТОВ «Пейтек Україна» №20251020-2332 від 20.10.2025 року на підставі договору про організацію переказу грошових коштів №03052022-1 від 03.05.2022 року укладеного з ТОВ «Селфі Кредит», через АТ «ПУМБ» 08.03.2023 року було здійснено перерахунок коштів на суму 10000 грн., код авторизації -083002, призначення платежу - зарахування на карту, ЕПС НОМЕР_5.
01 лютого 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» уклали Договір факторингу №01022024-1, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуває статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит».
Відповідно до п.1.1 якого на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до глави 73 Цивільного кодексу України фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки, встановлені цим договором, а клієнт відступає (передає) факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
Згідно з п.1.2 договору внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.
На виконання умов договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Капітал" сплачено ТОВ "Селфі Кредит" за відступлення права вимоги 2528538,65 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №74877 від 01.02.2024 року.
01.02.2024 року між ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Капітал" та ТОВ "Селфі Кредит" підписано акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 01.02.2024 року до договору факторингу від 01.02.2024 року №01022024-1 року,відповідно до якого до позивач прийняв Реєстр Боржників в кількості 11550 осіб.
Відповідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01022024-1 від 01.02.2024 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача (номер за порядком № 9), в сумі - 82600 грн. з яких: 10000 грн. - залишок по тілу кредиту, 72600 грн. - залишок по відсотках.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, договір про надання споживчого кредиту № 657524 від 08.03.2023 року між фізичною особою позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит» був укладений у відповідності до вимог ЦК України, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, договір оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, який містить набір цифрових та буквенних символів «Х023».
Отже, Договір № 657524 від 08.03.2023 року про стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду цієї справи, підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належним та допустимим доказам підтверджено укладання ним цього договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладеними.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 08 квітня 2026 року у справі № 705/1938/25 та ряді інших, тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом встановлено, що 01 лютого 2024 року між «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» укладено Договір факторингу № 01022024-1, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» купило право грошової вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників.
Отже, оскільки у встановлений договором строк ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти та не сплатила нараховані проценти, відтак у позивача виникло право на їх стягнення в примусовому порядку.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000 грн. за кредитним договором № 657524 від 08.03.2023 року.
Щодо стягнення заборгованості за процентами, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За приписами ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача за кредитним договором № 657524 від 08.03.2023 року становить 82600 грн, з яких: залишок по тілу кредиту 10000,00 грн, залишок по відсотках 72600,00 грн.
Статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".
За приписами ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованим про дійсні умови кредитування ТОВ "Селфі Кредит", які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 №7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.
Конституційний Суд України у рішення від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України (далі - Кодекс). Одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений у пункті 3 статті 3 Кодексу. Разом з тим зазначена свобода є обмеженою - межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності. Конституційний Суд України вважає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (пункт 1 частини другої статті 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.
Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.
У рішенні 11.07.2013 №7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.
У постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Суд приходить до висновку, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір процентів в сумі 72600 грн., є несправедливим та не є співрозмірним сумі кредиту, значно перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту 10000,00 грн. (більше ніж в 7 разів), а також суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.
Таким чином, суд вважає, що розмір заборгованості за процентами, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за спірним кредитним договором, не може перевищувати суму виданого відповідачу кредиту, яка становить 10000,00 грн.
Враховуючи викладене, встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором, приймаючи до уваги набуття відповідачем права вимоги вказаної заборгованості на підставі договору факторингу, суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 20000,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 10000,00 грн, заборгованість за процентами - 10000,00 грн.
Що ж стосується зустрічного позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі-Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору в частині то суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі № 628/1475/19 (провадження № 61-7554св21) вказано, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».
За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
Згідно з частиною першою статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Закріплена у статті 204 ЦК України презумпція правомірності правочину передбачає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Дослідивши наявні у справі докази та давши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваних пунктів правочинів недійсними, оскільки позивач не спростував того, що на момент укладення таких правочинів сторони досягли згоди щодо всіх їх істотних умов, мали необхідний обсяг дієздатності, а їх волевиявлення було вільним.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
За п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Однак, вказана норма стосується вимог щодо нарахування неустойки (пені, штрафу).
Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є: справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
У постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.
З огляду на зазначене, законодавець надає суду право зменшувати розмір відсотків, не звільняючи боржника від їх сплати.
Тому суд має можливість перерахував відсотки, але не визнавати пункти кредитних договорів про нарахування відсотків недійсними.
З огляду на наведене та враховуючи, що відповідач не довів наявність підстав для визнання оспорюваних пунктів правочинів недійсними, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічної позовної заяви. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 586,54 грн. (2422,40 х 20000 : 82600 грн.).
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової (правчиної) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акт надання послуг № 191 від 08.12.2025 року, детальний опис наданих послуг до акту № 191 від 08.12.2025 року, ордер на надання правчиної допомоги, у зв`язку з чим вказана сума у розмірі 8000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236, адреса 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, IBAN: НОМЕР_4 в АТ «Креді Агріколь Банк»), заборгованість за кредитним договором №657524 від 08.03.2023 року в розмірі 20 000 (двадцять тисяч ) грн.. 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 10 000 грн., заборгованість за процентами - 10 000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 586,54 грн. та витрати на професійну правчину допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп.
В іншій частині заявлених вимог відмовити.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Селфі-Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» про визнання недійсним кредитного договору в частині - відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 20 травня 2026 року.

Головуючий суддя    Ю.В. Фирса