ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/26808/25
Провадження № 22-ц/820/591/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі – ТОВ «Споживчий центр», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
ТОВ «Споживчий центр» зазначило, що 15 травня 2023 року сторони уклали в електронній формі кредитний договір (оферта) №15.05.2023-100002142, за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000 грн строком на 70 днів. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 23 липня 2023 року, а також сплатити проценти згідно з графіком платежів за ставкою «Економ» – 1,2% за один день користування кредитом протягом першого чергового періоду (14 днів) і за ставкою «Стандарт» – 1,5% за один день користування кредитом протягом іншого строку кредитування. Також відповідач повинен був сплатити комісію за надання кредиту одноразово за ставкою 15% від суми кредиту (1 200 грн). ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 23 липня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 15 864 грн 06 коп., із яких 6 600 грн – кредит, 8 064 грн 06 коп. – проценти, 1 200 грн – комісія.
За таких обставин ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 15 864 грн 06 коп. заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» 14 664 грн 06 коп. заборгованості за кредитним договором і 2 239 грн 16 коп. судового збору.
Суд керувався тим, що  ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість, яка складається з 6 600 грн неповернутого кредиту та 8 064 грн 06 коп. нарахованих процентів. Оскільки умови кредитного договору щодо встановлення та стягнення комісії у розмірі 1 200 грн є нікчемними, то в цій частині позов не підлягає задоволенню. Понесені ТОВ «Споживчий центр» витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів належними доказами факт укладення сторонами кредитного договору, а встановлений у цьому договорі розмір процентів за користування кредитом є завищеним і несправедливим. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову. Крім того, суд не повідомив відповідача про розгляд справи та неправомірно стягнув з нього як особи з інвалідністю ІІ групи судовий збір.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «Споживчий центр» не подало відзив на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ОСОБА_1 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про стягнення комісії, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Суд першої інстанції не з`ясував дані про особу відповідача ОСОБА_1 , не застосував норми статті 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі – Закон №3674-VI) та не дотримався положень статті 141 ЦПК України, внаслідок чого рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
В решті рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

15 травня 2023 року ТОВ «Споживчий центр» і  ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір (оферта) №15.05.2023-100002142, за умовами якого товариство надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000 грн строком на 70 днів, а той зобов`язався повернути кредит до 23 липня 2023 року, сплатити проценти періодичними платежами за ставкою «Економ» – 1,2% за один день користування кредитом протягом першого чергового періоду (14 днів) і за ставкою «Стандарт» – 1,5% за один день користування кредитом протягом іншого строку кредитування.
Кредитний договір укладений сторонами дистанційно шляхом подання ТОВ «Споживчий центр» пропозиції укласти договір (оферти) та прийняття ОСОБА_1 цієї пропозиції (акцепту). При цьому відповідач підписав пропозицію та підтвердження укласти кредитний договір одноразовим ідентифікатором А267.
Того ж дня ТОВ «Споживчий центр» перерахувало кредитні кошти на банківський рахунок ОСОБА_1 (платіжна карта НОМЕР_1 ).
ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 23 липня 2023 року (день закінчення строку кредитування) виникла заборгованість у розмірі 14 664 грн 06 коп., із яких 6 600 грн – неповернутий кредит і 8 064 грн 06 коп. – нараховані проценти.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо повідомлення відповідача про судовий розгляд

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.
В силу частини другої статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Порядок повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового розгляду справи встановлений статтями 128-130 ЦПК України.
Згідно з частинами другою, четвертою, шостою, восьмою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.
Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, – разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності – разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Із положень частин першої, десятої статті 130 ЦПК України слідує, що у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам – відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 (далі – Правила) визначають порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними.
Як передбачено пунктом 2 Правил, рекомендоване поштове відправлення – поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення; повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу – повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплату коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.
В силу пункту 82 Правил рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності – будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою «Судова повістка», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Частиною першою статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За змістом указаних правових норм повідомлення про судовий розгляд справи відноситься до елементу змагальності сторін та є обов`язком суду, натомість, неналежне повідомлення судом учасника справи про дату, час і місце судового розгляду є порушенням його права на справедливий суд.
Суд повідомляє сторони про розгляд справи без їх виклику судовими повістками-повідомленнями.
За наявності в учасника справи електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» судова повістка надсилається судом до цього електронного кабінету, а за його відсутності – на зазначену у справі адресу.
Судова повістка, адресована фізичній особі, вручається їй під розписку та вважається врученою в день складання цієї розписки. За відсутності учасника справи або членів його сім`ї судова повістка негайно повертається до суду з поміткою про причини невручення. У такому разі днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання.
Неявка в судове засідання відповідача, якого було належним чином повідомлено про судовий розгляд, не є підставою для відкладення судового засідання.
Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 23 вересня 2025 року (а.с. 43) місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
На час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 не мав зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» (а.с. 67).
Ухвалою від 1 жовтня 2025 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та вирішив питання про її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
3 жовтня 2025 року суд надіслав на зазначену у справі адресу місця проживання ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. Це поштове відправлення було повернуто до суду з відміткою відділення зв`язку про його невручення через відсутність адресата (а.с. 47).
Добросовісне виконання працівниками Акціонерного товариства «Укрпошта» своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази протилежного (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 березня 2019 року у справі №639/4278/16-а).
Отже відповідач ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом.
Твердження ОСОБА_1 про неповідомлення його про судовий розгляд не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

б) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень статті 11 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон №675-VIII) слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII).
В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті  610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) – А267, направленим ТОВ «Споживчий центр» на його телефонний номер.
Отже ТОВ «Споживчий центр» і  ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав і розміру комісії, прав та обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
На виконання кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» перерахувало грошові кошти (8 000 грн) на картковий рахунок  ОСОБА_1 , про що свідчить виписка по рахунку (а.с. 49-51).
Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 14 664 грн 06 коп.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути вказану заборгованість.
Суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором. Цей розмір відповідачем не спростований.
Посилання  ОСОБА_1 на недоведеність укладення сторонами кредитного договору та несправедливість умов цього договору суперечать фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

в) щодо вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами 

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується статтею 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).
Зазначене стосується і випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 62-64), а тому він користується пільгами щодо сплати судового збору.
Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції безпідставно присудив з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2 239 грн 16 коп. Ці судові витрати мають бути відшкодовані товариству за рахунок держави.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті заявлених вимог ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Водночас суд не дотримався вимог закону при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а тому в цій частині оскаржуване рішення слід змінити.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Відшкодувати з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження – 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, 133-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 37356833) 2 239 гривень 16 копійок судового збору за подання позову.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Заворотна О.Л.
Доповідач – Ярмолюк О.І.       Категорія 27