ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року
м. Київ

справа № 361/7341/21
провадження № 61-8078св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
судді-доповідача - Ситнік О. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2024 року в складі судді Дутчака І. М.та постанову Київського апеляційного суду від 05 травня 2025 року в складі колегії суддів Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б.

усправі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» про витребування майна та

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовної заяви

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю «КПП Центр» (далі - ТОВ «КПП Центр») на його користь нерухоме майно - Дослідний завод Інституту проблем матеріалознавства ім. І. М. Францевича Національної академії наук України (далі - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича), загальною площею  32 137,1 кв.м, що знаходиться за адресою:   АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 1767716432106.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 15 серпня 2003 року між ним і Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - Регіональне відділення Фонду держмайна), було укладено договір купівлі-продажу № 30-НБ-ЗД об`єкта незавершеного будівництвом заводу. Вказаний договір був нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 4531. 01 жовтня 2003 року у нього виникло право власності на майно - об`єкт незавершеного будівництва: ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича за договором купівлі-продажу державного майна, що підлягає продажу шляхом викупу.
Договір купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року не розривався сторонами ні за їхньою згодою, ні за рішенням суду. Майно не поверталося до Регіонального відділення Фонду держмайна від нього відповідно до Порядку повернення у державну власність об`єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 32 (далі - Порядок № 32), та йому не поверталися грошові кошти за придбаний завод. Майно не вибувало із його володіння з моменту укладення договору купівлі-продажу дотепер.
Зазначав, що у листопаді 2019 року він звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва (справа № 640/23013/19) з позовом до Регіонального відділення Фонду держмайна, в якому просив: визнати «Перелік об`єктів незавершеного будівництва, законсервованих об`єктів, приватизацію яких розпочато в 2018 році», затверджений наказом від 27 грудня 2018 року № 1637 частково протиправним та виключити об`єкт незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, що знаходиться за адресою: Київська обл., АДРЕСА_1; визнати наказ від 23 квітня 2018 року № 372 частково протиправним та скасувати цей наказ в частині прийняття відповідачем рішення щодо приватизації об`єкта незавершеного будівництва.
Але Регіональне відділення Фонду держмайна, знаючи про цей спір, здійснило продаж нерухомого об`єкта ТОВ «КПП Центр», хоча він (позивач) є власником заводу, що підтверджується тим, що відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду держмайна від 24 квітня 2019 року № 245 «Про проведення інвентаризації та належної оцінки» здійснено інвентаризацію об`єкта приватизації, під час якої встановлено факт роботи його будівельної техніки, що було наслідком звернення до поліції. За наслідками звернення до поліції ним надавалися пояснення та він подавав докази на підтвердження права власності на цей об`єкт.
Відповідач міг пересвідчитись про спори щодо майна на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, а саме, що між нимта Регіональним відділенням Фонду держмайна наявний спір стосовно цього нерухомого майна, що існують права третіх осіб (його право) на це майно, але, незважаючи на це, відповідач придбав завод.
Посилаючись на те, що ТОВ «КПП Центр» не є добросовісним набувачем спірного майна, позивач вважав, що він має право на витребування вказаного майна від відповідача на підставі статті 388 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
20 червня 2024 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області в задоволенні позову відмовлено.
05 травня 2025 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2024 року залишено без змін.
Суди керувалися тим, що інформація про належність на праві власності спірного майна ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ніколи не вносилася та позивач із відповідними заявами не звертався до осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій, щодо реєстрації права власності на спірне майно, інформація про будь-які обтяження чи судові справи у вказаному реєстрі також відсутня, як і докази реєстрації нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року у відповідних органах місцевої влади. Судовими рішеннями в справі № 910/9314/20 встановлено правомірність повернення об`єкта незавершеного будівництва до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна, яке на законних підставах здійснювало процедуру його приватизації шляхом продажу на аукціоні з умовами на викуп єдиним учасником електронного аукціону ТОВ «КПП Центр» за запропонованою ним ціною 9 920 111,00 грн.
Відхиляючи доводи позивача   ОСОБА_2 про можливість відповідача як покупця бути обізнаним про наявність судових спорів щодо спірного майна шляхом здійснення аналізу Єдиного реєстру судових рішень для встановлення можливих спорів, які стосуються спірного майна, суд зазначив, що рішенням Господарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року в справі № 15/318-08-27/218-08, яке набрало законної сили, спірний об`єкт повернуто до державної власності. Тобто спори щодо вказаного майна на момент вчинення його продажу на користь ТОВ «КПП Центр» були відсутні, тому моніторинг Єдиного реєстру судових рішень міг лише підтвердити той факт, що всі спори стосовно спірного майна були вирішені більш ніж за дев`ять років до моменту продажу об`єкта відповідачу. 
Суди послалися на те, що позивачем не надано суду беззаперечних, належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження тих обставини, що ТОВ «КПП Центр» набуло право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва в незаконний спосіб.
Короткий зміст вимог касаційної скарги

26 червня 2025 року (зареєстровано у Верховному Суді 27 червня 2025 року) ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу нарішення Броварського міськрайонного суду Київської областівід 20 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 травня 2025 року, в якій просить їх скасувати та передати справу на новий розгляд.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі  № 310/12817/13, від 03 червня 2020 року в справі № 363/4852/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 669/927/16, від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17, від 01 квітня 2020 року в справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17,
від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19, від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16, про те, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а є лише засобом підтвердження набуття чи припинення права власності особи на садовий будинок; добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на рухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати; повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Договір купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року № 30-НД-ЗДбуло зареєстровано 04 грудня 2003 року рішенням Броварської міської ради Київської області № 335-17-24, яке прийнято на підставі пункту 7 статті 23 Закону України від 06 березня 1992 року № 2171-XII «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» (далі - Закон № 2171-XII), ухвали Господарського суду Київської області від 02вересня 2002 року, листа Регіонального відділення Фонду держмайна від 23 вересня 2003 року. На момент укладення договору купівлі-продажу реєстрація об`єктів незавершеного будівництва не передбачалася.

Відповідно до наказу від 24 квітня 2019 року № 245 «Про проведення інвентаризації та належної оцінки» Регіональним відділеннямФонду держмайна здійснено інвентаризацію об`єкта приватизації, під час якої встановлено факт роботи будівельної техніки ОСОБА_1 , що було наслідком звернення до поліції. У листопаді 2019 року позивач звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва (справа № 640/23013/19) з позовом до Регіонального відділення Фонду держмайна, в якому просив: визнати «Перелік об`єктів незавершеного будівництва, законсервованих об`єктів, приватизацію яких розпочато в 2018 році», затверджений наказом від 27 грудня 2018 року № 1637, частково протиправним та виключити об`єкт незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, що знаходиться за адресою: Київська обл.,АДРЕСА_1. ТОВ «КПП Центр» було обізнаним щодо таких обставин, тому не є добросовісним набувачем. 

Договір купівлі-продажу від 17 січня 2001 року, укладений між Регіональним відділеннямФонду держмайна та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД», вже був розірваний, а об`єкт було повернуто до державної власності, на момент звернення Фонду держмайна до Господарського Суду Харківської області єдиним власником був позивач.Цей спірний об`єкт не є державною власністю, а тому Регіональне відділення Фонду держмайна не мало права розпоряджатися об`єктом, виставляти його на аукціон та відчужувати третім особам. Майно повернуте Регіональному відділенню Фонду держмайна від ТОВ «Агробуд-переробка-ЛТД» незаконно, оскільки фактично ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» не володіло ним.

Норма про залишення позову без розгляду у разі повторної неявки позивача є імперативною, та не може бути трактована на власний розсуд суду. Суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду, натомість суд ухвалив рішення, що є порушенням процесуальнихнорм. 

Позиція інших учасників справи

У відзивах на касаційну скаргу ТОВ «КПП Центр» посилається на те, що в договорі купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року № 30-НД-ЗД не вказано, з яких саме будівель, споруд складався об`єкт незавершеного будівництва.   ОСОБА_1 не може стверджувати, що він є власником спірних будівель та споруд, оскільки про такі будівлі та споруди (їх площу, готовність, позначення, технічні паспорти, адреси), з яких складається об`єкт незавершеного будівництва, не вказано ні в самому договорі від 15 серпня 2003 року, ні в акті від 01 жовтня 2003 року.   ОСОБА_1 не був і не є власником майна,на яке він позивається, і вказане нерухоме майно за позивачем ніколи не реєструвалося на праві власності. З обставин справи не вбачається, що майно, щодо якого позивач  ОСОБА_1 вважає себе власником та просить витребувати у товариства на свою користь, відповідає майну, придбаному ним за договором купівлі-продажу державного майна від 15 серпня 2003 року. Доказів реєстрації нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року у відповідних органах місцевої влади з моменту підписання позивачем  ОСОБА_3 не надано та матеріали справи таких доказів не містять. ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича перейшов до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна на підставі рішенняГосподарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року, залишеного без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14 січня 2010 року, що вказує на те, що майно залишилося у державній власності, ніколи у власності    ОСОБА_2 не було і не перебувало. Жодного рішення суду не існує про визнання недійсним договору  №01/20 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності, що підлягає продажу шляхом викупу, від 03 січня 2020 року, а також результатів аукціону, на якому ТОВ «КПП Центр» придбало об`єкт незавершеного будівництва. ТОВ «КПП Центр» є добросовісним набувачем, придбало майно в результаті проведення уповноваженим державою органом публічною процедурою, а публічна процедура реалізації майна гарантує невідворотність результатів торгів. На стадії дослідження доказів у засіданнях27 травня 2024року, 20 червня 2024 року, про які позивач був обізнаний належним чином під розписки повідомлений, проте не з`явився, ніщо не перешкоджало суду вирішити спір,ухваливши рішення 20 червня 2024 року. Справа через затягування позивачем, постійні клопотання щодо неможливості прибути, щодо його залучення в інших справах, щодо стану здоров`я загалом в суді розглядалася з 20 жовтня 2021 року до 20 червня 2024 року. Відтак посилання    ОСОБА_2 на те, що суд мав залишити без розгляду його позов, не заслуговують на увагу.

Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу стосується іншої справи за участю сторін № 361/1185/24, тому Верховним Судом у межах цього касаційного провадження не досліджується. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до пункту 72 Державної програми приватизації на 2000-2003 роки, статті 5 Закону України від 14 вересня 2000 року № 1953-ІІІ «Про особливості приватизації об`єктів незавершеного будівництва» (далі - Закон № 1953-ІІІ) та розпорядження Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 № 64-р наказом Фонду державного майна України від 14 березня 2001 року № 402 включено до переліку об`єктів незавершеного будівництва, які перебувають у державній власності та підлягають приватизації, об`єкти незавершеного будівництва згідно з додатком.
Згідно з додатком до наказу Фонду державного майна України від 14 березня 2001 року № 402 до переліку об`єктів незавершеного будівництва державної власності, що підлягають приватизації, включений, зокрема, об`єкт у Київської області - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича (місцезнаходження об`єкта - Київська обл., м. Бровари, промвузол) (т. 1, а. с. 161, т. 2, а. с. 103).
Відповідно до пункту 2 наказу від 14 березня 2001 року № 402 зобов`язано відповідне регіональне відділення здійснити приватизацію об`єктів незавершеного будівництва, вказаних у додатку, надати регіональним відділенням повноваження визначити конкретний спосіб приватизації згідно з чинним законодавством України про приватизацію.
17липня 2001 року між Регіональним відділенням Фонду держмайна України та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» був укладений договір купівлі-продажу державного майна № 28-НБ-ЗД об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, який знаходиться за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол. Акт прийому-передачі державного майна об`єкта незавершеного будівництва був підписаний сторонами 01 серпня 2001 року.
Вказані обставини встановлені в рішенні Господарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року в справі № 15/318-08-27/218-08, що набрало законної сили, за позовом Регіонального відділення Фонду держмайна до ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» про розірвання договору купівлі-продажу.
Із листа Регіонального відділення Фонду держмайна України від 09 вересня 2003 року № 5-14/2140 встановлено, що через невиконання ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» обов`язків за договором купівлі-продажу державного майна № 28-НБ-ЗД об`єкта незавершеного будівництва від 17 липня 2001 року, а також за додатковою угодою від 19 липня 2001 року № 7, договір купівлі-продажу зазначеного об`єкта розірвано (ухвала Господарського суду Київської області від 02 вересня 2002 року) і ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича повернувся до державної власності відповідно до протоколу засідання комісії з повернення у державну власність об`єкта незавершеного будівництва від 23 травня 2003 року (т. 1, а. с. 156, 181).
27 червня 2003 року Регіональним відділенням Фонду держмайна України видано наказ № 5-27-1/18 про відновленння процесу приватизації об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, промвузол, керуючись ухвалою Господарського суду Київської області від 02 вересня 2002 року, пунктом 133 Закону України «Про державну програму приватизації на 2000-2002 роки», Положенням «Про порядок приватизації об`єктів незавершеного будівництва», затвердженим наказом Фонду державного майна від 11 вересня 2000 № 1894, Законом № 1953-ІІІ, на виконання наказу Фонду Державного майна України від 14 березня 2001 року № 402 (т. 1, а. с. 162).
У пункті 1 наказу від 27 червня 2003 року № 5-27-1/18 визначено спосіб його приватизації - продаж шляхом викупу під добудову, покупець - фізична особа ОСОБА_1 .
Наказами Регіонального відділення Фонду держмайна України від 27 червня 2003 року: № 5-27-2/14 - призначено провести станом на 30 червня 2003 року інвентаризацію, здійснити оцінку вартості державного майна об`єкта незавершеного будівництва - заводу, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, промвузол, що приватизується шляхом викупу під добудову; № 5-27-5/23 - прийнято рішення зареєструвати заяву ОСОБА_2 про приватизацію шляхом викупу під добудову державного майна - об`єкта незавершеного будівництва - заводу, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, промвузол, та присвоїти їй реєстраційний номер 3 (т. 1, а. с. 162, 169).
Відповідно до акта оцінки вартості об`єкта незавершеного будівництва - заводу від 04серпня 2003 року, затвердженого наказом Регіонального відділення Фонду держмайна України від 14 серпня 2003 року № 5-27-3/15, вартість об`єкта незавершеного будівництва станом на 30 червня 2003 року встановлена в 96 621,27 грн (т. 1, а. с. 163, 170).
15 серпня 2003 року між   ОСОБА_4 (покупець) і Регіональним відділенням Фонду держмайна України (продавець) укладено договір купівлі-продажу державного майна, що підлягає продажу шляхом викупу, а саме об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, промвузол. Договір від 15 серпня 2003 року нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Кутовою Т. А.та зареєстровано в реєстрі за № 4529 (т. 1, а. с. 7-9).
Відповідно до умов договору продавець зобов`язується передати у власність покупця об`єкт незавершеного будівництва земельній ділянці 10,6 га, питання відведення, купівлі або довгострокової оренди якої вирішується покупцем самостійно з місцевими органами влади в порядку, встановленому чинним законодавством, і є об`єктом приватизації згідно з наказами Фонду державного майна України від 13 січня 1998 року № 30 та Регіонального відділення Фонду держмайна України від 27 червня 2003 року № 5-27-1/18, а покупець зобов`язується прийняти даний об`єкт і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в договорі від 15 серпня 2003 року; до вартості об`єкта незавершеного будівництва входить вартість матеріалів, виробів, конструкцій, що завезені на майданчик, але не вкладені в діло, а також устаткування, що не здане до монтажу або монтажу не потребує згідно з актом обстеження будівельного майданчика (пункт 1.1 договору від 15 серпня 2003 року);
Згідно з пунктом 1.2 договору право власності на об`єкт незавершеного будівництва переходить до покупця з моменту підписання акта приймання-передачі.
У пункті 13.1 договору від 15 серпня 2003 року зазначено, що цей договір підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації у відповідних органах місцевої влади у місячний термін з моменту підписання.
Сплата ОСОБА_1 грошових коштів на ім`я Регіонального відділення Фонду держмайна України за призначенням платежу «купівля об`єкта незавершеного будівництва згідно договору б/н від 15 серпня 2003 року» двома платежами в сумі 70 000,00 грн та 26 621,27 грн, а саме: 05 вересня 2003 року платіжним дорученням № 10 та 01 жовтня 2003 року платіжним дорученням № 11, які зараховані, підтверджується листом Державної казначейської служби України від 24 лютого 2021 року № 15-11/4307 та виписками банку (т. 1, а. с. 150-153, 172).
01 жовтня 2003 року на виконання умов договору між   ОСОБА_3 і Регіональним відділенням Фонду держмайна підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв об`єкт незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташований за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол згідно з актом обстеження будівельного майданчика і технічного стану об`єкта незавершеного будівництва від 18травня 2001 року (т. 1, а. с. 10).
Із долученого до матеріалів справи рішення Броварського міського суду Київської області від 25 грудня 2003 року (справа № 2-5549/2003) вбачається, що Підприємство «Надія - 2000» Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» зверталося до суду Броварського міського Київської області з позовом до Регіонального відділення Фонду держмайна та  ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору від 15 серпня 2003 року.
25 грудня 2003 рокурішенням Броварського міського суду Київської області позов задоволено. Визнано договір від 15 серпня 2003 року купівлі-продажу державного майна, що підлягає продажу шляхом викупу об`єкта незавершеного будівництва, між Регіональним відділенням Фонду держмайна України та фізичною особою  ОСОБА_1 , недійсним (т. 1, а. с.135-138).
У лютому 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Броварського міського суду Київської області від 25 грудня 2003 рокуза нововиявленими обставинами.
11березня 2008 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області рішення Броварського міського суду Київської області від 25 грудня 2003 року в справі№2-5549/2003 скасовано та ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2008 року позов залишено без розгляду.
У серпні 2008 року Регіональне відділення Фонду держмайна звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД», у якому просило суд: розірвати договір купівлі-продажу від 17 липня 2001 року № 28-НБ-ЗД, укладений між Регіональним відділенням Фонду держмайна та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД», повернути об`єкт незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташований за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол, до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року в справі№ 15/318-08-27/218-08, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14 січня 2010 року, позов Регіонального відділення Фонду держмайна задоволено; розірвано договір купівлі-продажу від 17 липня 2001 року№ 28-НБ-ЗД, укладений між Регіональним відділення Фонду держмайна України та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД»; повернуто об`єкт незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташований за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол, до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна.
Ухвалою Вищого господарського суду України від 02 березня 2010 року касаційну скаргу ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД»повернуто заявнику. 
Фактичне повернення об`єкта незавершеного будівництва до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна на виконання судового рішення в справі № 15/318-08-27/218-08 відбулось 10 травня 2012 року.
На підставі звернення Регіонального відділення Фонду держмайна від 13 лютого 2019 року державним реєстратором зареєстровано право державної власності на об`єкт незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 2, а. с. 88).
У офіційному виданні Фонду державного майна України «Відомості приватизації» від 06 листопада 2019 року № 45 (1273) опубліковано інформаційне повідомлення про приватизацію об`єкта малої приватизації - об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташованого за адресою: Київська обл., АДРЕСА_1; дата та час проведення аукціону.
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду держмайна про визнання Переліку об`єктів незавершеного будівництва, законсервованих об`єктів, приватизацію яких розпочато в 2018 році, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 27 грудня 2018 року № 1637, частково протиправним та виключення об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташованого за адресою: Київська обл., АДРЕСА_1; визнання наказу Регіонального відділення Фонду держмайна від 23 квітня 2018 року № 372 частково протиправним та скасування його в частині прийняття відповідачем рішення щодо приватизації об`єкта незавершеного будівництва (справа № 640/23013/19). Ухвалою окружного адміністративного суду м. Києва від 14 липня 2020 року в справі №640/23013/19 провадження в справі закрито; роз`яснено ОСОБА_1 , що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.
Об`єкт незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташований за адресою: АДРЕСА_1 проданий на електронному аукціоні.
Наказом Регіонального відділення Фонду держмайна України від 18 грудня 2019 року № 321, зокрема, вирішено: затвердити протокол від 15 грудня 2019 року про результати електронного аукціону № UA-PS-2019-11-26-000087-2 з продажу об`єкта малої приватизації - об`єкта незавершеного будівництва - заводу за адресою:  АДРЕСА_1 ; визначити способом приватизації об`єкта малої приватизації - викуп ТОВ «КПП Центр», яке за протоколом про результати електронного аукціону № UA-PS-2019-11-26-000087-2, сформованим єдиною торговою системою 15 грудня 2019 року, єдине подало заяву на участь в електронному аукціоні; Відділу приватизації Управління з питань приватизації, управління державним майном та корпоративними правами підготувати проєкт договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації.
03 січня 2020 року Регіональним відділенням Фонду держмайна України (продавець) та ТОВ «КПП Центр» (покупець) укладено договір № 01/20 за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю об`єкт державної власності - об`єкт незавершеного будівництва - завод за адресою: Київська обл., АДРЕСА_1, а покупець зобов`язується прийняти об`єкт приватизації, сплатити ціну його продажу і виконати визначені в договорі № 01/20 зобов`язання. Об`єкт приватизації належить державі в особі Регіонального відділення Фонду держмайна. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 лютого 2019 року, номер запису про право власності 30338267, реєстраційний номер 1767716432106. 
03 лютого 2020 року між Регіональним відділенням Фонду держмайна та ТОВ «КПП Центр» підписано акт приймання-передачі державного майна, відповідно до якого у зв`язку зі сплатою покупцем у повному обсязі ціни продажу об`єкта приватизації продавець передав, а покупець прийняв об`єкт приватизації згідно з розділом 3 договору № 01/20 (т. 1, а. с. 176).
05 лютого 2020 року за ТОВ «КПП Центр» зареєстровано право власності на об`єкт приватизації, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1, а. с. 11).
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Регіонального відділення Фонду держмайна про визнання незаконним продажу об`єкта незавершеного будівництва, який відбувся 26 листопада 2019 року згідно з протоколом № UA-PS-2019-11-26-000087-2 про результати електронного аукціону; визнання незаконним та скасування запису № 30338267 про право власності Регіонального відділення Фонду держмайна на завод; визнання незаконним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду держмайна від 18 грудня 2019 року № 321 про затвердження протоколу № UA-PS-2019-11-26-000087-2 про результати електронного аукціону;визнання незаконним та скасування протоколу № UA-PS-2019-11-26-000087-2 про результати електронного аукціону; визнання незаконним та скасування договору від 03 січня 2020 року № 01/20 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації державної власності, що підлягає продажу шляхом викупу;  визнання незаконним та скасування акта приймання-передачі державного майна від 03 лютого 2020 року, підписаного між Регіональним відділенням Фонду держмайна та ТОВ «КПП Центр»;  скасування запису про реєстрацію права власності ТОВ «КПП Центр» на завод (справа № 910/9314/20).
Рішенням Господарського суду м. Києва від 22 квітня 2021 року, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15 липня 2021 року, закрито провадження в справі № 910/9314/20 в частині визнання незаконним продажу об`єкта незавершеного будівництва. Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог  ОСОБА_5 . Судові рішення мотивані тим, що, оскільки рішенням Господарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року в справі №15/318-08-27/218-08, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14 січня 2010 року, повернуто об`єкт незавершеного будівництва до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна, який в подальшому приватизовано Регіональним відділенням Фонду держмайна, відсутні підстави для скасування державної реєстрації Регіональним відділенням Фонду держмайна України права власності на об`єкт незавершеного будівництва, оскільки повернення у державну власність заводу підтверджене наявними у матеріалах справи доказами. Інші вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування запису № 30338267 про право власності Регіонального відділення Фонду держмайна на завод.
ОСОБА_1 як особа, яка не брала участь у справі № 15/318-08-27/218-08, але яка вважає, що суд вирішив питання про її права, інтереси та обов`язки з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року, вказуючи про себе як про власника майна на підставі договору купівлі продажу від 15 серпня 2003 року.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року в справі № 15/318-08-27/218-08. Ухвалу мотивовано тим, що станом на час постановлення судового рішення, яке ОСОБА_1 оскаржував в апеляційному порядку, положення процесуального закону не передбачали можливості «повторного» апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення, зокрема за скаргою особи, яка не брала участі в справі, й у тому випадку, якщо господарський суд вирішив питання про її права та обов`язки. 
06 липня 2021 року постановою Верховного суду в справі № 15/318-08-27/218-08 ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року залишено без змін. 
Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, з огляду на таке. 

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2023 року всправі № 373/326/17 (провадження № 14-201цс21), пославшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі - Закон № 1952-IV)).

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). 

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені впостанові Великої Палати Верховного Суду  від 14 листопада 2018 року всправі № 183/1617/16(провадження № 14-208цс18).

У постанові від 22 січня 2020 року всправі № 910/1809/18(провадження № 12-148гс19) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, згідно з якими власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

Така судова практика є сталою, відмінність залежить лише від доказування й фактичних обставин конкретної справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тобто за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, з якою позивач не перебуває у договірних відносинах, тоді правомірному та ефективному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна.

Близькі за змістом висновки наведені впостановах Великої Палати Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року в справі № 488/5027/14-ц(провадження №14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16(провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року всправі № 916/1608/18(провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року всправі № 200/606/18(провадження № 14-125цс20) та інших.

У цій справі суди відмовили ОСОБА_1 у витребуванні спірного майна з підстав, що інформація про належність на праві власності спірного майна ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ніколи не вносилася та позивач із відповідними заявами не звертався до осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій, щодо реєстрації права власності на спірне майно, інформація про будь-які обтяження чи судові справи у вказаному реєстрі також відсутня, як і докази реєстрації нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року у відповідних органах місцевої влади.Судовим рішеннями в справі № 910/9314/20 встановлено правомірність повернення об`єкта незавершеного будівництва до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна, яке на законних підставах здійснювало процедуру його приватизації шляхом продажу на аукціоні з умовами на викуп єдиним учасником електронного аукціону ТОВ «КПП Центр» за запропонованою ним ціною 9 920 111,00 грн.

Погодитися з такими висновками не можна. 

Суди посилаються на судові рішення в справі № 15/318-08-27/218-08, зокрема рішення Господарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14 січня 2010 року, як на преюдицію, яка безумовно підтверджує повернення об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташованого за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол, до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна.

Однак відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиціїполягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі під час винесення преюдиціальногорішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиціюутворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17)).

ОСОБА_1 не був учасником справи № 15/318-08-27/218-08 за позовом Регіонального відділення Фонду держмайна до ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» про розірвання договору купівлі-продажу від 17 липня 2001 року № 28-НБ-ЗД, укладеного між Регіональним відділенням Фонду держмайна та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД», повернення об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташованого за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол, до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 12 квітня 2021 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 09 вересня 2009 року в справі № 15/318-08-27/218-08. Ухвалу мотивовано тим, що станом на час постановлення судового рішення, яке ОСОБА_1 оскаржував в апеляційному порядку, положення процесуального закону не передбачали можливості «повторного» апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення, зокрема за скаргою особи, яка не брала участі в справі, й у тому випадку, якщо господарський суд вирішив питання про її права та обов`язки. 
Тобто в межах розгляду справи № 15/318-08-27/218-08 доводи ОСОБА_1 про те, що він був дійсним власником спірного майна, по суті не досліджувалися. 

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені(частина п`ята статті 82 ЦПК України). 

На спростування обставин, встановлених судовими рішеннями в справі № 15/318-08-27/218-08, ОСОБА_1 посилається на те, що 15 серпня 2003 року між ним (покупець) і Регіональним відділенням Фонду держмайна України (продавець) укладено договір купівлі-продажу державного майна, що підлягає продажу шляхом викупу, а саме об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, промвузол.Договір від 15 серпня 2003 року нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Кутовою Т. А. та зареєстровано в реєстрі за № 4529.

Відповідно до статті 11 Закону № 1953-ІІІ порядок укладення договорів купівлі-продажу та оплати вартості об`єкта незавершеного будівництва і земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, визначається законодавством. 

Згідно із статтею 12 Закону № 1953-ІІІ представник органу приватизації та покупець об`єкта незавершеного будівництва в п`ятиденний строк після сплати повної вартості придбаного об`єкта незавершеного будівництва, а в разі надання розстрочки платежу - 50 відсотків (для об`єктів незавершеного будівництва житлового призначення - 30 відсотків) вартості цього об`єкта, підписують акт приймання-передачі об`єкта незавершеного будівництва. Право власності на об`єкт незавершеного будівництва виникає у покупця з моменту підписання акта приймання-передачі. 

Відповідно до статті 22 Закону № 2171-XII право володіння, користування і розпорядження об`єктом приватизації переходить до покупця з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Після придбання об`єкта його новий власник стає правонаступником прав і обов`язків приватизованого підприємства. До набуття покупцем права власності на придбаний об`єкт приватизації відповідальність за збереження зазначеного майна у встановленому порядку несе керівник підприємства, що приватизується, або підприємства (установи, організації), на балансі якого знаходиться об`єкт приватизації. 

За статтею 23 Закону № 2171-XII право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації.Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню. Договір включає: назву підприємства, його адресу; відомості про продавця та покупця; остаточну ціну продажу об`єкта на аукціоні, за конкурсом або розмір викупу; взаємні зобов`язання продавця і покупця;номери їх розрахункових рахунків; назви і адреси банківських установ; умови внесення платежів. 

Договір купівлі-продажу є підставою для внесення коштів у банківську установу на обумовлений договором рахунок як оплату за придбаний об`єкт приватизації.

У триденний термін після нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу уповноважений представник органу приватизації і новий власник підписують акт передачі приватизованого об`єкта. 

Договір купівлі-продажу підлягає реєстрації відповідною місцевою радою. 

Відповідно до матеріалів справи договір купівлі-продажу державного майна, що підлягає продажу шляхом викупу, від 15 серпня 2003 року між  ОСОБА_1 і Регіональним відділенням Фонду держмайна України (продавець) нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Кутовою Т. А. та зареєстровано в реєстрі за № 4529.

Згідно з пунктом 1.2договору право власності на об`єкт незавершеного будівництва переходить до покупця з моменту підписання акта приймання-передачі.

У пункті 13.1 договору від 15 серпня 2003 року зазначено, що цей договір підлягає нотаріальному посвідченню та реєстрації у відповідних органах місцевої влади у місячний термін з моменту підписання.
Сплата ОСОБА_1 грошових коштів на ім`я Регіонального відділення Фонду держмайна України за призначенням платежу «купівля об`єкта незавершеного будівництва згідно договору б/н від 15 серпня 2003 року» двома платежами в сумі 70 000,00 грн та 26 621,27 грн, а саме: 05 вересня 2003 року платіжним дорученням № 10 та 01 жовтня 2003 року платіжним дорученням № 11, які зараховані, підтверджується листом Державної казначейської служби України від 24 лютого 2021 року № 15-11/4307 та виписками банку (т. 1, а. с. 150-153, 172).
01 жовтня 2003 року на виконання умов договору між   ОСОБА_3 і Регіональним відділенням Фонду держмайна підписано акт приймання-передачі, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв об`єкт незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташований за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол згідно з актом обстеження будівельного майданчика і технічного стану об`єкта незавершеного будівництва від 18травня 2001 року (т. 1, а. с. 10).
Тобто між сторонами договору підписано акт приймання-передачі об`єкта незавершеного будівництва та проведено розрахунок. 

Відповідно до листа Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 21 травня 2021 року № 9-7-577 (т. 1, а. с. 185) договір купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року № 30-НД-ЗДбуло зареєстровано 04 грудня 2003 року рішенням Броварської міської ради Київської області № 335-17-24.

Суди послалися на те, що доказів реєстрації нотаріально посвідченого договору від 15 серпня 2003 року у відповідних органах місцевої влади у місячний термін з моменту підписання позивачем  ОСОБА_1 не надано, однак це суперечить матеріалам справи, з огляду на наявність у ній листа Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 21 травня 2021 року № 9-7-577, якому суди взагалі не дали оцінки.

Відповідно до пункту 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, реєстрації підлягають права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить реєстрацію права власності на ці об`єкти. 

На момент укладення й посвідчення договору купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року № 30-НД-ЗД реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва не передбачалася. 

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону № 1952-IV, який набрав чинності 03 серпня 2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим законом, визнаються державою. Відповідно до цього закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. 

У постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 363/4852/17, на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

У зв'язку з наведеним висновки судів у контексті відсутності в позивача права власності на спірний завод про те, що інформація про належність на праві власності спірного майна ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ніколи не вносилася та позивач із відповідними заявами не звертався до осіб, уповноважених на здійснення реєстраційних дій, щодо реєстрації права власності на спірне майно, є безпідставними. 

Крім того, Порядок № 32 регулює відносини, пов`язані з поверненням у державну власність об`єкта приватизації, відчуженого за результатами його продажу на аукціоні, за конкурсом або шляхом викупу, у разі розірвання договору купівлі-продажу цього об`єкта за рішенням суду, арбітражного суду у зв`язку з невиконанням умов договору або визнання судом, арбітражним судом його недійсним. 

Об`єкт приватизації повертається до сфери управління державного органу приватизації, що проводив його відчуження за договором купівлі-продажу, для здійснення управління цим об`єктом згідно із законодавством до моменту відчуження його в результаті повторного продажу. 

У разі повернення у державну власність пакета акцій вносяться зміни до реєстру власників акцій акціонерного товариства, пакет акцій якого повертається у державну власність, та приймається рішення щодо його повторного продажу. Якщо у державну власність повертаються інші об`єкти приватизації, проводиться: інвентаризація об`єкта; приймання його державним органом приватизації; прийняття державним органом приватизації рішення про повторний продаж поверненого у державну власність об`єкта приватизації. 

Відповідно до Порядку № 32 наказом Фонду державного майна України від 14 листопада 2001 року № 2107 затверджено Порядок проведення звіряння результатів інвентаризації об`єкта, що повертається за рішенням суду в державну власність, з даними інвентаризації, отриманими під час її проведення в період підготовки об`єкта до приватизації, та затвердження його результатів (далі - Порядок № 2107). 

Укладенню договору купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року № 30-НД-ЗДз ОСОБА_1 передували такі події, встановлені судами. 
17липня 2001 року між Регіональним відділенням Фонду держмайна та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» був укладений договір купівлі-продажу державного майна № 28-НБ-ЗД об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, який знаходиться за адресою: 07400, Київська обл., м. Бровари, промвузол. Акт прийому-передачі державного майна об`єкта незавершеного будівництва був підписаний сторонами 01 серпня 2001 року.
Із листа Регіонального відділення Фонду держмайна України від 09 вересня 2003 року № 5-14/2140 встановлено, що через невиконання ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» обов`язків за договором купівлі-продажу державного майна № 28-НБ-ЗД об`єкта незавершеного будівництва від 17 липня 2001 року, а також за додатковою угодою від 19 липня 2001 року № 7, договір купівлі-продажу зазначеного об`єкта розірвано (ухвала Господарського суду Київської області від 02 вересня 2002 року) і ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича повернувся до державної власності відповідно до протоколу засідання комісії з повернення у державну власність об`єкта незавершеного будівництва від 23 травня 2003 року (т. 1, а. с. 156, 181).
27 червня 2003 року Регіональним відділенням Фонду держмайна України видано наказ № 5-27-1/18 про відновлення процесу приватизації об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, промвузол, керуючись ухвалою Господарського суду Київської області від 02 вересня 2002 року, пунктом 133 Закону України «Про державну програму приватизації на 2000-2002 роки», Положенням «Про порядок приватизації об`єктів незавершеного будівництва», затвердженим наказом Фонду державного майна від 11 вересня 2000 № 1894, Законом № 1953-ІІІ, на виконання наказу Фонду Державного майна України від 14 березня 2001 року № 402 (т. 1, а. с. 162).
У пункті 1 наказу від 27 червня 2003 року № 5-27-1/18 визначено спосіб його приватизації - продаж шляхом викупу під добудову, покупець - фізична особа ОСОБА_1 .
Наказами Регіонального відділення Фонду держмайна від 27 червня 2003 року: № 5-27-2/14 - призначено провести станом на 30 червня 2003 року інвентаризацію, здійснити оцінку вартості державного майна об`єкта незавершеного будівництва - заводу, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, промвузол, що приватизується шляхом викупу під добудову; № 5-27-5/23 - прийнято рішення зареєструвати заяву ОСОБА_2 про приватизацію шляхом викупу під добудову державного майна - об`єкта незавершеного будівництва - заводу, розташованого за адресою: Київська обл., м. Бровари, промвузол, та присвоїти їй реєстраційний номер 3 (т. 1, а. с. 162, 169).
Відповідно до акта оцінки вартості об`єкта незавершеного будівництва - заводу від 04серпня 2003 року, затвердженого наказом Регіонального відділення Фонду держмайна України від 14 серпня 2003 року № 5-27-3/15, вартість об`єкта незавершеного будівництва станом на 30 червня 2003 року встановлена в 96 621,27 грн (т. 1, а. с. 163, 170).
Тобто процес приватизації спірного заводу ОСОБА_1. є повторним продажем поверненого у державну власність об`єкта незавершеного будівництва після розірвання ухвалою Господарського суду Київської області від 02 вересня  2002 року договору купівлі-продажу державного майна № 28-НБ-ЗД об`єкта незавершеного будівництва, укладеного 17липня 2001 року між Регіональним відділенням Фонду держмайна та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД». 

Це підтверджує Регіональне відділення Фонду держмайна в листі від 25 серпня 2003 року № 5-14/2078 (т. 3, а. с. 98). 

Суди не дали оцінки таким фактам, не з'ясували обставини, які зумовили звернення Регіонального відділення Фонду держмайна в серпні 2008 року до суду з позовом до ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД» про розірвання договору купівлі-продажу від 17 липня 2001 року № 28-НБ-ЗД й повернення ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича до державної власності в управління Регіонального відділення Фонду держмайна (справа № 15/318-08-27/218-08). 

Доводи ОСОБА_1 про те, що договір купівлі-продажу від 17січня 2001 року, укладений між Регіональним відділенням Фонду держмайна та ТОВ «Агробудпереробка-ЛТД», вже був розірваний на момент приватизації ним майна, а об`єкт було повернуто до державної власності, та що на момент звернення Регіонального відділення Фонду держмайна до Господарського Суду Харківської області єдиним власником був він, суди не спростували. 

Матеріали справи не містять доказів повернення відповідно до Порядку № 32 та Порядку № 2107 у державну власність ДЗ ІПМ НАНУ ім. І. М. Францевича внаслідок розірвання або визнання недійсним за рішенням суду договору купівлі-продажу від 15 серпня 2003 року № 30-НД-ЗД, за яким власником спірного майна є ОСОБА_1 . 

У Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Конституції України).
Споживач послуг органу місцевого самоврядування законно презюмує, що рішення цього органу є законними і такими, що прийняті у межах компетенції.
У рішенні Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 жовтня 2011 року в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04, пункт 70) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. 
Необхідність виправлення старої «помилки» не повинна зумовлювати непропорційне втручання у нове право, яке було набуте особою, що добросовісно покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки, допущеної державним органом, має нести сама держава, і ці помилки не повинні виправлятися за рахунок інших третіх осіб. У контексті позбавлення права власності на майно, передане помилково, принцип належного урядування може не лише накладати на органи влади обов`язок оперативно виправити свою помилку, але й вимагати виплати адекватної компенсації або іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власнику (наприклад, рішення від 11 червня 2020 року в справі «Фортеця проти України», заява № 68946/10, пункт 42).
Помилки з боку державних органів мають слугувати на користь потерпілих осіб, особливо за відсутності конфлікту інших приватних інтересів (рішення ЄСПЛ від 13 грудня 2007 року в справі «Ґаші проти Хорватії», № 3257/05, пункт 40).
Отже, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ особа не може відповідати за помилки державних органів під час виконання ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони під час виконання своїх повноважень припустилися помилки. 
Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), відповідно до статті 1 якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Ретроспективне скасування дійсного права власності становить позбавлення майна в розумінні цього положення Конвенції (рішення в справах «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), № 43768/07, пункт 41, від 16 лютого 2017 року, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), № 3257/05, пункти 27-40, від 13 грудня 2007 року, «Пирантієне проти Литви» (Pyrantiene v. Lithuania), № 45092/07, пункт 42, від 12 листопада 2013 року, та «Вукушич проти Хорватії», № 69735/11, пункт 50, від 31 травня 2016 року).
Позбавлення власності без виплати суми, обґрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай призводить до недотримання необхідного справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи і становить непропорційний тягар для заявника (рішення в справах «Кривенький проти України» (Kryvenkyy v. Ukraine), № 43768/07, пункт 45, «Святі монастирі проти Греції» (The Holy Monasteries v. Greece), від 09 грудня 1994 року, пункт 71, Серія А № 301-А, та «Колишній король Греції та інші проти Греції» [ВП] (Former King of Greece and Others v. Greece) [GC], заява № 25701/94, пункт 89, ЄСПЛ 2000-XII).
Суди позбавили позивача права мирно володіти своїм майном без оцінки підстав набуття ним спірного заводу, поведінки Регіонального відділення Фонду держмайна щодо неодноразового та одночасного (стосовно кількох осіб) процесу приватизації об`єкта незавершеного будівництва - ДЗ ІПМ НАНУ  ім. І. М. Францевича, залишили без уваги принцип «належного урядування», вирішили спір з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням процесуальних норм. 
Верховний Суд є судом права, а не судом факту, позбавлений можливості самостійно встановлювати обставини справи, не встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, а також досліджувати докази справи, змінюючи їх оцінку відповідно до статті 400 ЦПК України.
За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована також тим, що суди не врахували правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 669/927/16, від 23 жовтня 2019 року в справі  № 922/3537/17, від 01 квітня 2020 року в справі № 610/1030/18, від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17,від 02 листопада 2021 року в справі  № 925/1351/19, від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16, про те, що добросовісний набувач набуває право власності або інше речове право на рухоме майно вільним від прав інших осіб та обтяжень, про які набувач не знав і не мав знати. 

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв'язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19).

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, оцінка добросовісності (недобросовісності) набувача майна, тобто відповідача, має істотне правове значення, що підлягає врахуванню судами за нового розгляду справи. 

Верховний Суд у межах цього касаційного провадження здійснити таку оцінку не може, адже суди відмовили в позові з підстав, що позивач не є власником витребовуваного ним майна, тобто умови витребування майна в останнього набувача судами не досліджувалися. 

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Стосовно доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції повинен був залишити позов без розгляду, необхідно зазначити таке. 

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 310/12817/13, на яку посилається заявник, зазначено, що повторна неявка позивача є підставою для залишення позову без розгляду незалежно від причин такої неявки.

Зазначений правовий висновок стосується обставин, за яких справа призначалася судом до слухання двічі, проте жодного разу позивач, який про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, повторно не з`явився.

У цій справі судом першої інстанції розгляд справи було призначено у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Позивач  протягом розгляду справи брав участь у судових засіданнях, надавав усні та письмові пояснення, клопотання.
Після здійснення повторного автоматизованого розподілу судової справи та прийняття 19 жовтня 2023 року цивільної справи до свого провадження судом першої інстанції під час розгляду справи безпосередньо досліджені докази у справі та заслухані пояснення учасників справи по суті справи.
У судовому засіданні 09 січня 2024 року, 10 квітня 2024 року брав участь позивач. Судом першої інстанції заслухані пояснення учасників справи, з оголошенням перерви у розгляді справи на стадії дослідження доказів у справі до 27 травня 2024 року (т. 2, а. с. 149-152, 170-172, 192-193).
Згідно з відомостями, що містяться у протоколі судового засідання від 27 травня 2024 року, позивач відмовився брати участь в судовому засіданні цього дня в режимі відеоконференції, судом першої інстанції продовжено розгляд справи, з переходом до дослідження матеріалів справи та у зв`язку з розглядом інших справ оголошено у судовому засіданні перерву до 20 червня 2024 року з повідомленням позивача про день, час та місце розгляду справи в електронній формі через електронний кабінет особи (т. 2, а. с. 202-206, 207).
Позивач в судове засідання, призначене судом на 20 червня 2024 року, не з`явився, був належним чином поінформований про дату, час і місце проведення судового засідання, у зв`язку з цим судом першої інстанції продовжено розгляд справи на стадії дослідження доказів за відсутності позивача.
Закінчивши з`ясування обставин та перевірки їх доказами, суд першої інстанції перейшов до судових дебатів, після яких видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, з проголошенням 20 червня 2024 року вступної та резолютивної частин судового рішення (т. 2, а. с. 212-215, 216).
З огляду на викладене суд першої інстанції, врахувавши ту обставину, що у справі заслухані сторони, які надали до суду також заяви по суті вимог, справа тривалий час перебуває в провадженні суду, правомірно вважав, що підстави для залишення позову  ОСОБА_2 без розгляду та застосування положення пункту 3 частини першої статі 257 ЦПК України відсутні, оскільки нез`явлення позивача в судові засідання 27 травня 2024 року та 20 червня 2024 року не перешкоджало вирішенню спору.
Висновок Верховного Суду в постанові від 22 травня 2019 року в справі  № 310/12817/13 нерелевантний до спірних правовідносин. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані в справі докази.

Верховний Суд висновує, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення істотних для її вирішення обставин, що входять до предмета доказування.

Щодо розподілу судових витрат

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України. У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат (висновок у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731 /16-ц (провадження № 61-39028сво18)).

Отже, з урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги розподіл судових витрат має здійснюватися тим судом, який ухвалить остаточне рішення в справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 червня  2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 травня 2025 року  скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
І. М. Фаловська