Справа № 302/519/26 
Провадження № 2/302/366/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 селище Міжгір`я Закарпатської області

селище Міжгір`я Закарпатської області
Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Пухальського С. В.,
за участю секретаря судового засідання Магдича В. М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 3763076 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 3 000,00 грн строком на 360 днів.
Позивач зазначає, що кредитний договір був укладений шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. На виконання умов договору первісний кредитор перерахував відповідачу кредитні кошти на зазначену ним платіжну картку.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів утворилася заборгованість.
24 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 24/05/2024, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Станом на день звернення до суду загальний розмір заборгованості відповідача за Договором № 3763076 від 22 червня 2023 року, за розрахунком позивача, становить 19 258,23 грн, з яких: 2 999,97 грн – заборгованість за тілом кредиту; 14 878,26 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 380,00 грн – додатково нараховані проценти після переходу права вимоги.
Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору та набуття права вимоги на підставі договору факторингу, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати. 
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно визначено, що розгляд, формування та зберігання матеріалів справи здійснюються у змішаній формі – паперовій та електронній.
Відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, якщо від сторін не надходило клопотань про інше.
Ухвалою про відкриття провадження відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності відповідачу банківської картки, на яку були перераховані кредитні кошти, а також відомості про зарахування на зазначений рахунок грошових коштів за кредитним договором.
На виконання зазначеної ухвали 19 травня 2026 року до суду надійшли витребувані документи від АТ КБ «ПриватБанк», які були долучені до матеріалів справи та досліджені судом під час її розгляду.
14 травня 2026 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Рішко Сергій Іванович подав клопотання про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 18 травня 2026 року зазначене клопотання задоволено. Продовжено відповідачу Белі Івану Івановичу строк для подання відзиву на позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до 02 червня 2026 року включно.
01 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Рішка Сергія Івановича надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 47–65).
У поданому відзиві представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між відповідачем та первісним кредитором кредитного договору в передбаченому законом порядку, а також належного підтвердження фактичного отримання відповідачем кредитних коштів.
Крім того, представник відповідача вказував, що розрахунок заборгованості складений позивачем в односторонньому порядку та не підтверджений первинними документами, які б давали можливість перевірити правильність визначення розміру заборгованості та нарахування процентів.
Також представник відповідача посилався на те, що передбачена кредитним договором процентна ставка є неспівмірною та такою, що порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності у сфері споживчого кредитування. У зв`язку з цим просив застосувати положення законодавства про захист прав споживачів та обмеження, встановлені Законом України «Про споживче кредитування».
Окрім цього, представник відповідача ставив під сумнів належність та достатність доказів переходу до позивача права вимоги за кредитним договором та належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги.
Також представник відповідача заперечував проти стягнення заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними зі складністю справи, обсягом виконаних представником позивача робіт та часом, необхідним для підготовки процесуальних документів.
З урахуванням наведеного представник відповідача вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
05 червня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Столітнього Михайла Миколайовича надійшла відповідь на відзив (а.с. 69–83).
У відповіді на відзив представник позивача заперечив доводи сторони відповідача та зазначив, що кредитний договір був укладений між сторонами в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора, а тому є належним та чинним правочином.
Також представник позивача вказував, що факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується матеріалами справи, зокрема документами платіжного провайдера та інформацією, витребуваною судом від АТ КБ «ПриватБанк» щодо належності відповідачу банківської картки та зарахування на неї кредитних коштів.
Крім того, представник позивача зазначив, що право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору факторингу, а відповідач був повідомлений про відступлення права вимоги відповідно до умов кредитного договору.
Щодо розміру заборгованості представник позивача вказував, що наданий розрахунок складений відповідно до умов кредитного договору та підтверджує наявність у відповідача непогашеної заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами, які були нараховані в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Також представник позивача заперечив доводи відповідача щодо застосування обмежень, передбачених частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», посилаючись на те, що відповідні законодавчі зміни набрали чинності після укладення спірного кредитного договору та не мають зворотної дії в часі.
Окрім цього, представник позивача вважав безпідставними заперечення відповідача щодо розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу та просив стягнути їх у повному обсязі.
З урахуванням наведеного представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи не надходило, у зв`язку з чим справа розглянута судом за наявними у ній матеріалами.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх належність, допустимість та достатність у сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що 22 червня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 3763076 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі.
Відповідно до умов договору відповідачу було надано кредит у сумі 3 000 грн строком на 360 днів, тобто з 22 червня 2023 року по 16 червня 2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитом на умовах, визначених договором. 
На виконання умов кредитного договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перерахувало кредитні кошти в сумі 3 000 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , реквізити якої були зазначені відповідачем під час укладення договору. 
Згідно з наданими позивачем доказами та інформацією, витребуваною судом від АТ КБ «ПриватБанк», банківська картка, на яку були зараховані кредитні кошти, належить відповідачу, а факт зарахування на неї кредитних коштів підтверджується матеріалами справи.
24 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 24/05/2024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 24/05/2024 право вимоги до ОСОБА_1 за Договором № 3763076 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 червня 2023 року було відступлено новому кредитору – ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Разом із тим суд звертає увагу, що на підтвердження розміру заявленої до стягнення заборгованості позивачем надано розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 24 травня 2024 року – дату відступлення права вимоги за договором факторингу – заборгованість відповідача становила 17 878,23 грн, з яких 2 999,97 грн – заборгованість за тілом кредиту та 14 878,26 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
Водночас позивач просить стягнути 19 258,23 грн, з яких 2 999,97 грн – заборгованість за тілом кредиту, 14 878,26 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом та 1 380,00 грн – проценти, додатково нараховані позивачем за 23 календарні дні після переходу до нього права вимоги.
Однак матеріали справи не містять належного та зрозумілого розрахунку зазначених 1 380,00 грн із зазначенням періоду нарахування, розміру процентної ставки, порядку обчислення та правових підстав для такого нарахування після відступлення права вимоги.
Позивачем не надано суду розрахунку заборгованості станом на дату звернення до суду, який би дозволяв перевірити правильність визначення заявленої до стягнення суми та встановити складові такої заборгованості.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог. За відсутності належних доказів та розрахунку суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування процентів у частині 1 380,00 грн.
За таких обставин суд вважає доведеними позовні вимоги лише в частині стягнення 2 999,97 грн заборгованості за тілом кредиту та 14 878,26 грн заборгованості за процентами, а всього 17 878,23 грн. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення додатково нарахованих процентів у сумі 1 380,00 грн слід відмовити як недоведених.
Доказів погашення заборгованості або сплати будь-якої її частини відповідачем суду не надано.
Оцінюючи надані сторонами докази, суд виходить із такого.
Відповідно до статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять умови, визначені та погоджені сторонами.
Згідно з частинами першою та другою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо інше не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі.
Судом установлено, що кредитний договір між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та є належним способом підтвердження волевиявлення сторін на укладення правочину.
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Матеріалами справи підтверджується, що 24 травня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3763076 від 22 червня 2023 року.
Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору і вимог закону.
За змістом статті 610 ЦК України невиконання або неналежне виконання зобов`язання є його порушенням, а стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки такого порушення.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено право кредитора у разі прострочення виконання зобов`язання вимагати повернення суми заборгованості та процентів, належних відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 3 000 грн, що також підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк», а також перехід права вимоги до позивача на підставі договору факторингу.
Водночас відповідачем не надано належних та допустимих доказів погашення заборгованості або доказів, які б спростовували факт отримання кредитних коштів чи свідчили про неправильність проведеного позивачем розрахунку.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та процентами є обґрунтованими, підтверджуються належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню в установленому судом розмірі.
Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача про відсутність належних доказів укладення кредитного договору.
Матеріали справи містять електронний договір № 3763076 від 22 червня 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містить відомості про особу позичальника, його реєстраційний номер облікової картки платника податків, паспортні дані, номер банківської картки, дату та час укладення договору, а також одноразовий ідентифікатор, використаний для його підписання. Крім того, факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується наданими позивачем доказами та інформацією, витребуваною судом від АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою банківська картка, на яку були перераховані кредитні кошти, належить саме відповідачу.
За таких обставин саме по собі заперечення відповідачем факту отримання одноразового ідентифікатора, смс-повідомлень чи повідомлень електронною поштою без надання будь-яких належних та допустимих доказів не може бути достатньою підставою для висновку про неукладення кредитного договору, оскільки спростовується сукупністю досліджених судом доказів.
Також безпідставними є доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для переходу права вимоги до позивача.
Матеріали справи містять договір факторингу № 24/05/2024 від 24 травня 2024 року та реєстр боржників, з яких убачається, що право грошової вимоги за кредитним договором № 3763076 від 22 червня 2023 року було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».
Посилання представника відповідача на відсутність доказів проведення розрахунків між сторонами договору факторингу суд відхиляє, оскільки предметом розгляду у даній справі є наявність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором. Обставини виконання сторонами договору факторингу своїх взаємних зобов`язань не впливають на існування у відповідача обов`язку щодо повернення отриманих кредитних коштів та самі по собі не свідчать про відсутність переходу права вимоги.
Не приймаються судом і доводи представника відповідача про неналежність витягу з реєстру боржників як доказу переходу права вимоги. Наданий суду витяг містить відомості про відповідача, номер кредитного договору, розмір заборгованості та прямо пов`язаний із договором факторингу, а тому є належним та допустимим доказом у розумінні статей 76–79 ЦПК України. Будь-яких доказів недостовірності наведених у ньому відомостей стороною відповідача не надано.
При цьому відповідно до статей 512, 514 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні не потребує згоди боржника, а неповідомлення боржника про відступлення права вимоги саме по собі не припиняє зобов`язання та не звільняє його від обов`язку виконати взяті на себе зобов`язання перед новим кредитором.
Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо необхідності застосування до спірних правовідносин обмежень, передбачених частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Спірний кредитний договір укладений 22 червня 2023 року, тобто до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ, яким було змінено порядок визначення загального розміру платежів за споживчими кредитами. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, наведені представником відповідача положення законодавства не підлягають застосуванню до спірного договору.
Також суд відхиляє доводи відповідача щодо безпідставності нарахування процентів, оскільки укладений між сторонами договір містить погоджені сторонами умови щодо розміру процентної ставки та порядку її нарахування, а доказів визнання відповідних умов недійсними або такими, що суперечать вимогам закону, матеріали справи не містять.
Разом із тим при визначенні розміру заборгованості суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Після цього права кредитора підлягають захисту у спосіб, передбачений статтею 625 ЦК України.
Саме з огляду на необхідність перевірки правильності та обґрунтованості розрахунку заборгованості суд дійшов висновку про недоведеність частини заявлених позовних вимог у сумі 1 380,00 грн, оскільки належного розрахунку цієї суми позивачем не надано.
Отже, наведені у відзиві заперечення не спростовують встановлених судом обставин щодо укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та переходу права вимоги до позивача, однак підлягають частковому врахуванню в частині перевірки обґрунтованості заявленого до стягнення розміру заборгованості.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить із такого.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн та на підтвердження понесених витрат надав договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг та інші документи.
Представник відповідача у відзиві заперечив щодо розміру заявлених витрат та просив зменшити їх як неспівмірні зі складністю справи.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторони.
Оцінюючи заявлені до відшкодування витрати, суд враховує, що дана справа є типовим спором про стягнення заборгованості за кредитним договором, не відзначається значною складністю фактичних обставин чи правового регулювання, а її розгляд здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань за участю представника позивача.
Крім того, частина зазначених в акті приймання-передачі послуг фактично не знайшла свого підтвердження матеріалами справи або охоплюється іншими видами виконаних робіт. Зокрема, представник позивача не брав участі у судових засіданнях, хоча до складу витрат включено представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції.
Також суд враховує, що підготовлені представником позивача процесуальні документи мають переважно типовий характер та використовуються у значній кількості аналогічних спорів щодо стягнення заборгованості за договорами споживчого кредитування.
За таких обставин суд доходить висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн не відповідає критеріям розумності та співмірності, а тому підлягає зменшенню до 4 000,00 грн.
Оскільки позов підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 17 878,23 грн із заявлених 19 258,23 грн, що становить 92,83 % від ціни позову, відповідно до статті 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 713,38 грн.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
З огляду на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 471,50 грн.
Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, приміщення 2, м. Київ, 03045) заборгованість за Договором № 3763076 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 22 червня 2023 року станом на 24 травня 2024 року у розмірі 17 878,23 грн (сімнадцять тисяч вісімсот сімдесят вісім гривень 23 копійки), з яких:
• 2 999,97 грн – заборгованість за тілом кредиту;
• 14 878,26 грн – заборгованість за нарахованими процентами.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 471,50 грн (дві тисячі чотириста сімдесят одна гривня 50 копійок) та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 713,38 грн (три тисячі сімсот тринадцять гривень 38 копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Пухальський С. В.