154/2278/26 
3/154/860/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Володимир
Суддя Володимирського міського суду Волинської області Вітер І.Р., розглянувши матеріали, які надійшли з Головного управління ДПС у Волинській області, про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , головного бухгалтера ТОВ «СІЛЬВА ТРАНС УА», за частиною першою статті 163-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:

 
ВСТАНОВИВ:
 
До Володимирського міського суду Волинської області надійшли матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 163-1 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 246/03-20-07-03-04/38131629 від 28 травня 2026 року суть правопорушення викладена таким чином: «Під час перевірки дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2026 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, встановлено порушення платником податків ведення податкового обліку: пп. “б” п. 200.4 ст. 200, пп. “в” п. 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого ТОВ “СІЛЬВА ТРАНС УА” відмовлено у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку в податковій декларації за березень 2026 року на суму 214 763 грн».
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за частиною першою статті 163-1 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Подала письмове клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі та закрити провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування клопотання зазначила, що протокол не містить опису конкретної дії чи бездіяльності, вчиненої нею особисто. На її переконання, наведене в протоколі формулювання стосується порушення платником податків — ТОВ «СІЛЬВА ТРАНС УА» — та наслідку такого порушення у вигляді відмови товариству в бюджетному відшкодуванні, однак не розкриває об`єктивної сторони правопорушення, яке інкримінується саме їй.
Також зазначила, що суд не вправі самостійно змінювати, доповнювати чи конкретизувати фабулу протоколу, усувати недоліки обвинувачення або перебирати на себе функцію органу, який склав протокол. На підтвердження цієї позиції послалася на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії», «Карелін проти Росії», «Лучанінова проти України» та «Швидка проти України».
Крім того, ОСОБА_1 вказала, що акт документальної перевірки та складений на його підставі протокол не можуть самі по собі вважатися беззаперечними доказами її винуватості, а акт перевірки відображає висновки посадових осіб контролюючого органу і самостійно не породжує для платника податків правових наслідків.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності та перевіривши доводи клопотання, суд дійшов таких висновків.
Норми права, які підлягають застосуванню
 
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частиною першою статті 163-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за відсутність податкового обліку, порушення керівниками та іншими посадовими особами підприємств, установ та організацій встановленого законом порядку ведення податкового обліку, у тому числі неподання або несвоєчасне подання аудиторських висновків, подання яких передбачено законами України.
Диспозиція частини першої статті 163-1 КУпАП є бланкетною, тому під час формулювання обвинувачення мають бути зазначені як конкретні положення податкового законодавства, якими встановлено відповідний порядок обліку, так і конкретна дія або бездіяльність посадової особи, якою цей порядок порушено.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Відповідно до пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація є документом, що подається платником податків контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються інші показники, передбачені законодавством. Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.
Отже, встановлений законом порядок ведення податкового обліку охоплює не лише складання первинних документів і ведення відповідних регістрів, а й узагальнення податкових показників та їх правильне відображення у податковій декларації і додатках до неї. Неправильне визначення показника декларації, який впливає на розмір податкового зобов`язання або бюджетного відшкодування, за своїм змістом може становити порушення порядку ведення податкового обліку.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого періоду.
Підпунктом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума за заявою платника підлягає бюджетному відшкодуванню у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів або послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів або послуг чи до Державного бюджету України, у частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 ПК України на момент отримання контролюючим органом податкової декларації.
Таким чином, бюджетному відшкодуванню підлягає не будь-яка сума ПДВ, сплачена постачальникам, а лише відповідна частина від`ємного значення, розрахованого згідно з пунктом 200.1 ПК України, у межах фактично сплаченої суми податку та реєстраційного ліміту.
Підпункт «в» пункту 200.14 статті 200 ПК України передбачає, що в разі з`ясування за результатами перевірки факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, контролюючий орган надсилає платнику податкове повідомлення-рішення, у якому зазначає підстави відмови в наданні такого відшкодування.
Отже, безпосередньо порядок визначення суми бюджетного відшкодування встановлений підпунктом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України, тоді як підпункт «в» пункту 200.14 цієї статті визначає дії контролюючого органу та правовий наслідок установленої відсутності права платника на відшкодування.
Щодо наявності порушення податкового законодавства платником податків
 
З акта документальної позапланової виїзної перевірки від 19 травня 2026 року № 13125/07-03/38131629 установлено, що предметом перевірки було дотримання ТОВ «СІЛЬВА ТРАНС УА» податкового законодавства при декларуванні за березень 2026 року від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.
За даними декларації з ПДВ за березень 2026 року товариством:
– у рядку 19 відображено від`ємне значення в сумі 13 825 742 грн;
– у рядку 20.2 заявлено бюджетне відшкодування у сумі 10 297 480 грн;
– за результатами перевірки підтверджено право на бюджетне відшкодування у сумі 10 082 717 грн;
– різниця між заявленою та підтвердженою сумами становила 214 763 грн.
Акт перевірки містить розрахунок цієї різниці та визначає три її складові.
Так, до бюджетного відшкодування було включено ПДВ у сумі 175 883,35 грн за придбаними товариством транспортними послугами, які були пов`язані з подальшим наданням замовникам послуг перевезення на митній території України з нарахуванням ПДВ за ставкою 20 відсотків.
В акті наведено перелік перевізників, реквізити податкових накладних, суми податкового кредиту та їх зв`язок з операціями з подальшої реалізації відповідних послуг. За висновком перевірки, ця сума податкового кредиту брала участь у визначенні різниці між податковими зобов`язаннями і податковим кредитом та не могла одночасно бути віднесена до тієї частини залишку від`ємного значення, що заявлялася до повернення на поточний рахунок платника.
Також до відшкодування включено ПДВ у сумі 35 940 грн за операціями з ТОВ «Шварцмюллер Україна», ТОВ «Петрол Партнер» та ПП «Петролайн». За даними перевірки, підприємством було здійснено попередню оплату, однак товари на момент формування відповідного показника декларації фактично не були поставлені, а суми обліковувалися на рахунку 371 «Розрахунки за виданими авансами».
Крім того, щодо податкової накладної ТОВ «Техоголд 2017» на суму ПДВ 2 940 грн у додатку до декларації неправильно зазначено період її складання, внаслідок чого цю суму було неправильно віднесено до бюджетного відшкодування за відповідний звітний період.
Загальна сума встановленого перевіркою завищення становила 214 763,35 грн, що у показниках декларації та висновку акта відображено у гривнях без копійок як 214 763 грн.
Наведені в акті відомості містять дані про конкретні господарські операції, контрагентів, податкові накладні, суми ПДВ, бухгалтерські рахунки та показники декларації.
Оцінюючи їх у сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджено неправильне формування ТОВ «СІЛЬВА ТРАНС УА» як платником податків показника бюджетного відшкодування з ПДВ за березень 2026 року на суму 214 763 грн.
З огляду на те, що податкова декларація та додатки до неї є формою узагальнення й офіційного відображення даних податкового обліку, таке неправильне формування показника за своїм об`єктивним змістом становить порушення встановленого законом порядку ведення податкового обліку та вимог підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України.
Водночас установлення порушення податкового законодавства платником податків — юридичною особою — не є автоматичною та достатньою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності будь-якої конкретної посадової особи цього підприємства.
Щодо змісту протоколу та наявності складу правопорушення в діях ОСОБА_1 .
 
Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, місце, час учинення і суть адміністративного правопорушення, а також нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення.
Опис суті правопорушення має містити фактичні обставини конкретного протиправного діяння особи, яка притягається до відповідальності, та давати їй можливість зрозуміти, від якого саме обвинувачення вона повинна захищатися.
Частина перша статті 163-1 КУпАП передбачає персональну відповідальність керівників та інших посадових осіб підприємств. Тому в протоколі мало бути зазначено не лише порушення податкового законодавства підприємством, а й конкретну дію чи бездіяльність ОСОБА_1 , якою вона особисто порушила встановлений законом порядок ведення податкового обліку.
Однак у складеному щодо ОСОБА_1 протоколі зазначено, що під час перевірки: «встановлено порушення платником податків ведення податкового обліку», у результаті чого: «ТОВ “СІЛЬВА ТРАНС УА” відмовлено у бюджетному відшкодуванні».
Таким чином, у протоколі описано порушення, вчинене платником податків — ТОВ «СІЛЬВА ТРАНС УА», та податковий наслідок для цієї юридичної особи.
Водночас у протоколі не зазначено: яку конкретну дію або бездіяльність учинила ОСОБА_1 ; чи складала вона відповідну декларацію та додатки до неї; чи вносила саме вона спірні показники; чи підписувала або подавала декларацію; який конкретний покладений на неї посадовий обов`язок вона не виконала або виконала неналежно; яким чином її особиста поведінка перебуває у причинному зв`язку з неправильним формуванням показника бюджетного відшкодування; у чому саме полягала її вина.
Зазначення в протоколі посади ОСОБА_1 як головного бухгалтера визначає її можливу належність до кола спеціальних суб`єктів, передбачених частиною першою статті 163-1 КУпАП, однак саме по собі не замінює опису об`єктивної та суб`єктивної сторін конкретного правопорушення.
Для визнання ОСОБА_1 винною суд мав би самостійно доповнити фабулу такими твердженнями, як те, що вона особисто сформувала, внесла чи відобразила неправильні показники декларації або не забезпечила правильність їх визначення.
Проте жодна із цих дій чи форм бездіяльності органом, який склав протокол, до суті адміністративного обвинувачення не включена.
Акт перевірки цього недоліку не усуває. Він деталізує порушення податкового законодавства ТОВ «СІЛЬВА ТРАНС УА» як платником податків, розкриває господарські операції та арифметичне походження суми 214 763 грн, однак також не формулює конкретного адміністративного обвинувачення щодо особистої поведінки ОСОБА_1 .
Акт перевірки може бути джерелом фактичних даних про порушення платником податків, однак не може замінити обов`язковий опис у протоколі суті правопорушення, вчиненого конкретною фізичною особою.
Щодо доводів ОСОБА_1 та практики Європейського суду з прав людини
 
У рішенні у справі «Малофєєва проти Росії» Європейський суд з прав людини розглядав ситуацію, за якої національні суди під час провадження у справі про адміністративне правопорушення конкретизували та доповнювали нечітко сформульоване обвинувачення.
ЄСПЛ виходив із того, що особа повинна бути детально поінформована про характер і причину висунутого проти неї обвинувачення та мати реальну можливість підготувати захист. Коли суд самостійно уточнює фабулу, усуває її істотні недоліки або визначає фактичні обставини, які органом обвинувачення належно не сформульовані, це може порушити право особи на справедливий судовий розгляд.
У справі «Карелін проти Росії» ЄСПЛ наголосив, що відсутність сторони обвинувачення у провадженні про адміністративне правопорушення створює особливі вимоги до неупередженості суду. Якщо суд самостійно здійснює пошук і відбір доказів, формулює або підтримує обвинувачення, він ризикує перебрати на себе функції сторони обвинувачення, що несумісно з роллю незалежного та безстороннього суду.
У цій справі представник органу, який склав протокол, участі у судовому розгляді не бере. За таких умов самостійне визначення судом конкретного способу вчинення ОСОБА_1 правопорушення означало б не просто правову оцінку наявних доказів, а формування фактичного змісту обвинувачення замість уповноваженого органу.
У рішенні «Лучанінова проти України» ЄСПЛ визнав, що провадження у справах про адміністративні правопорушення, які за своєю суттю мають каральний характер, можуть підпадати під кримінально-правовий аспект статті 6 Конвенції. Відтак особі мають бути забезпечені відповідні гарантії справедливого судового розгляду, зокрема право бути належно поінформованою про обвинувачення та право на ефективний захист.
Рішення у справі «Швидка проти України» стосувалося, серед іншого, процесуальних гарантій у провадженні про адміністративне правопорушення та ефективності права на перегляд постанови. Воно підтверджує, що гарантії Конвенції у таких провадженнях повинні бути практичними й ефективними, а не формальними чи ілюзорними.
Отже, наведена ОСОБА_1 практика ЄСПЛ не означає, що будь-який недолік протоколу автоматично зумовлює закриття провадження. Вирішальним є те, чи дозволяє сформульоване обвинувачення особі зрозуміти конкретне діяння, яке їй інкримінується, та чи може суд усунути недолік, не перебравши на себе функцію обвинувачення.
У цій справі недолік стосується не другорядної неточності, описки або неповноти окремого реквізиту. У протоколі відсутній опис самого діяння ОСОБА_1 як фізичної особи — суб`єкта адміністративної відповідальності.
Тому усунення такого недоліку вимагало б від суду самостійно сформулювати, яку саме дію чи бездіяльність учинила ОСОБА_1 , визначити її особистий функціональний зв`язок із декларацією та встановити спосіб і форму її вини.
Це виходило б за межі судового розгляду та суперечило б вимогам безсторонності суду і змагальності провадження.
Доводи ОСОБА_1 у цій частині є обґрунтованими.
Щодо доказового значення акта перевірки
 
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 252 КУпАП суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Суд погоджується, що акт перевірки сам по собі не має наперед установленої доказової сили та не є рішенням, яке остаточно визначає податкові права або обов`язки платника.
Разом із тим та обставина, що акт перевірки самостійно не породжує правових наслідків для платника податків, не означає недопустимості зафіксованих у ньому фактичних даних як доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Тому акт перевірки є належним джерелом даних щодо неправильного формування товариством показника бюджетного відшкодування.
Однак доказове значення акта має межі. Він підтверджує порушення податкового законодавства платником податків, проте не усуває відсутності в протоколі належно сформульованого обвинувачення щодо особистої дії чи бездіяльності ОСОБА_1 .
Питання полягає не у тому, що акт перевірки є недопустимим доказом або що податкового порушення не було, а в тому, що на підставі доказів суд не вправі створити фактичне обвинувачення, яке не було сформульовано уповноваженим органом.
Висновок суду
 
За результатами розгляду справи суд установив, що за твердженнями контролюючого органу ТОВ «СІЛЬВА ТРАНС УА» при декларуванні за березень 2026 року неправильно сформувало показник бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 214 763 грн, чим порушило вимоги підпункту «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України.
Таке порушення за своїм змістом належить до порушень установленого законом порядку ведення податкового обліку.
Водночас предметом цієї справи є не вирішення питання про відповідальність товариства як платника податків, а встановлення наявності складу адміністративного правопорушення саме в діях ОСОБА_1 .
Склад адміністративного правопорушення передбачає сукупність усіх його обов`язкових елементів, зокрема об`єктивної сторони у вигляді конкретної протиправної дії чи бездіяльності та суб`єктивної сторони у вигляді вини конкретної особи.
У протоколі не викладено, у чому саме полягала дія чи бездіяльність ОСОБА_1 , яким чином вона особисто брала участь у формуванні спірного показника декларації та який конкретний посадовий обов`язок не виконала.
Самостійне встановлення і внесення судом таких обставин до змісту обвинувачення означало б вихід за межі протоколу та перебрання функції обвинувачення.
За змістом статті 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок збирання доказів відповідно до частини другої статті 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, а не на суд.
За таких обставин наявність у діях ОСОБА_1 усіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КУпАП, у межах сформульованого щодо неї обвинувачення не доведена поза розумним сумнівом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки матеріалами справи підтверджено факт порушення податкового законодавства платником податків, підстав стверджувати про відсутність події такого порушення немає.
Водночас у межах пред`явленого ОСОБА_1 адміністративного обвинувачення не доведено наявності складу правопорушення саме в її діях.
Тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП — у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 доведеного складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 163-1 КУпАП.
Керуючись статтями 7, 9, 247, 251, 252, 256, 280, 283–285 КУпАП, суддя
ПОСТАНОВИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задовольнити.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 163-1 КУпАП закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Володимирський міський суд Волинської області протягом десяти днів із дня її винесення.

Суддя І.Р. Вітер