ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/1726/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"
на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026
за заявою Приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником
за участю особи, яка має заборгованість перед боржником - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімсервіс"
у справі № 908/1726/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інагротех"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес"
про стягнення 7 966 729,55 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог, короткий зміст заяви про звернення стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, та ухвалених судових рішень за результатом її розгляду
1.1. У провадженні Господарського суду Запорізької області перебувала справа № 908/1726/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інагротех" (далі - ТОВ "Інагротех") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гермес" (далі - ТОВ "Гермес") про стягнення 7 966 729,55 грн.

1.2. Рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.10.2024 у справі № 908/1726/24 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Гермес" на користь ТОВ "Інагротех" основну заборгованість у розмірі 3 058 719,84 грн, пеню у розмірі 266 909,68 грн, 3 % річних у розмірі 252 807,01 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 214 142,89 грн, штраф у розмірі 611 743,96 грн та 64 851,88 грн витрат зі сплати судового збору.

1.3. На виконання рішення суду у справі № 908/1726/24 09.12.2024 Господарський суд Запорізької області видав наказ.

1.4. Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович (далі - приватний виконавець) 30.01.2026 звернувся з заявою про звернення стягнення на майно, яке належить особі, яка має заборгованість перед боржником - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімсервіс" (далі - ТОВ "Агрохімсервіс").

1.5. Заява обґрунтована тим, що боржник (ТОВ "Гермес") є кредитором ТОВ "Агрохімсервіс", що, на думку приватного виконавця, підтверджується договором поставки від 24.05.2021 № 240501, податковими накладними за період з 08.11.2021 до 22.11.2021 та листом Головного управління ДПС у Запорізькій області Державної податкової служби України від 08.09.2025 вих. № 39679/6/08-01-04-01-06.

1.6. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.02.2026 у цій справі в задоволенні заяви приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником відмовлено.

1.7. Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.02.2026, Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" (далі - АТ "Банк Кредит Дніпро", скаржник) звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило: скасувати ухвалу суду першої інстанції від 10.02.2026 у справі № 908/1726/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву приватного виконавця про звернення стягнення на майно, яке належить особі, яка має заборгованість перед боржником.

1.8. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права. За твердженням АТ "Банк Кредит Дніпро", суд у вирішенні заяви приватного виконавця фактично вирішив питання щодо його прав та інтересів, як стягувача у зведеному виконавчому провадженні, однак безпідставно не залучив його до участі у справі та не врахував подані ним пояснення.

2. Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції 
2.1. Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 (Соп`яненко О. Ю., Джепа Ю. А., Фещенко Ю. В.) апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.02.2026 у справі № 908/1726/24 закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

2.2. Апеляційний господарський суд мотивував свої висновки тим, що після відкриття апеляційного провадження ним встановлено, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції питання про права, інтереси та/або обов`язки АТ "Банк Кредит Дніпро" не вирішувалося.

2.3. За висновком суду, узагальнено питання щодо звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку відповідно до положень статті 336 ГПК України, вирішується судом на стадії виконання судових рішень у господарських справах (розділ V ГПК України). 

2.4. Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття апеляційного провадження за вказаною вище апеляційною скаргою, то доводи скаржника по суті оскарження ухвали Господарського суду Запорізької області від 10.02.2026 у справі № 908/1726/24 судовою колегією апеляційного суду не розглядалися. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги 
3.1. У касаційній скарзі АТ "Банк Кредит Дніпро", із посиланням на порушення судами норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.02.2026 та ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 31.03.2026 у справі № 908/1726/24, як незаконні, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву приватного виконавця про звернення стягнення на майно, яке належать особі, яка має заборгованість перед боржником.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. У поданій касаційній скарзі АТ "Банк Кредит Дніпро" з посиланням на положення пункту 2 частини першої статті 287 ГПК України вказує, що не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та вважає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосувавши положення статей 17, 254, 264 ГПК України, дійшов помилкового висновку про те, що ухвала місцевого господарського суду від 10.02.2026 у цій справі не вирішує питання про права / інтереси та обов`язки Банку.

4.1.2. На переконання скаржника застосування судом пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України не відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постановах від 27.01.2026 у справі № 910/4552/23, від 09.02.2026 у справі № 910/10897/24, від 12.03.2024 у справі № 903/354/21, від 07.02.2024 у справі № 5023/3214/11, від 12.03.2024 у справі № 903/354/21.

4.1.3. Скаржник вважає, що висновки суду апеляційної інстанції у вирішенні питання про те, що є рішенням суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи не врахував висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду наголошувала на тому, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право на перегляд справи та оскарження судового рішення, і для забезпечення цього права процесуальний закон також встановлює виняток з правила, спрямованого на забезпечення остаточності судового рішення, процесуальний закон надає також суду повноваження, які спрямовані на усунення цього порушення і які суд здійснює ex officio". 

4.1.4. АТ "Банк Кредит Дніпро" наголошує на тому, що суд першої інстанції безпідставно не залучив його до участі у справі № 908/1726/24, незважаючи на те, що останнє у своїй заяві про залучення в якості заінтересованої особи обґрунтовано довело наявність правового зв`язку зі сторонами спору у цій справі та наявності трьох критеріїв вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок. На переконання скаржника, наведене ним обґрунтування такого правового зв`язку є очевидним та безумовним, однак суд апеляційної інстанції належної оцінки цьому не надав, що призвело до неправильного застосування положень пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

4.2. Доводи інших учасників справи
4.2.1. ТОВ "Агрохімсервіс" у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить касаційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро" залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

4.2.2. Інші учасники своїм правом на подання відзивів на касаційну скаргу не скористалися.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1. Предметом апеляційного оскарження була ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником. Апеляційна скарга подана особою, яка не брала участі у справі, втім стверджує, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки.

5.2. Суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, зазначив, зокрема, таке.

5.3. Положення частини першої статті 254 ГПК України наділяють правом особу, яка не брала участі у справі подати апеляційну скаргу на рішення, ухвалене за результатами розгляду спору про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, зважаючи на предмет і підстави позову. При цьому особа, яка звертається з апеляційною скаргою у порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

5.4. Суд апеляційної інстанції виснував, що в цьому випадку, першочергово необхідно з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника - АТ "Банк Кредит Дніпро".

5.5. Як встановив суд апеляційної інстанції на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження, яке відкрито на підставі наказу № 908/1726/24 виданого 09.12.2024 Господарським судом Запорізької області щодо примусового виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 21.10.2024 року у справі № 908/1726/24, згідно з яким стягнуто з ТОВ "Гермес" на користь ТОВ "Інагротех" основну заборгованість у розмірі 3 058 719, 84 грн, пеню на суму 266 909,68 грн, 3 % річних на суму 252 807,01 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 214 142,89 грн, штраф на суму 611 743,96 грн та витрати по сплаті судового збору на суму 64 851,88 грн. 

5.6. Станом дату подачі заяви приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником заборгованість за ВП становить 6 017 592,79 грн, у тому числі 546 917,53 грн - основна винагорода; 1500,00 грн - витрати виконавчого провадження.

5.7. Приватний виконавець у своїй заяві вказував про те, що Боржник (ТОВ "Гермес") є кредитором ТОВ "Агрохімсервіс" і це підтверджується доказами наданими до заяви.

5.8. Суд апеляційної інстанції встановив, що місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні заяви приватного виконавця у цій справі про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі (ТОВ "Агрохімсервіс"), яка має заборгованість перед боржником (ТОВ "Гермес"), виходив, зокрема з того, що заявник не довів належними та допустимими доказами наявність заборгованості ТОВ "Агрохімсервіс" перед ТОВ "Гермес" у розмірі 4 335 052,77 грн. За висновком суду першої інстанції надані заявником докази взагалі не містять специфікацій до договору, з яких можливо було б встановити загальний обсяг зобов`язань сторін за договором (ТОВ "Агрохімсервіс" та ТОВ "Гермес"), а також строк їх виконання, в тому числі загальну суму Договору, як і строки поставки кожної партії товару.

5.9. Тобто, ухвалою суду першої інстанції вирішувалося питання щодо наявності або відсутності підстав для задоволення заяви приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти особи, яка має заборгованість перед боржником у цій справі - ТОВ "Агрохімсервіс".

5.10. Водночас, як встановив суд апеляційної інстанції, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 10.02.2026 не вирішувалися питання про права, інтереси і обов`язки АТ "Банк Кредит Дніпро".

5.11. За висновком суду, статус стягувача у зведеному виконавчому, який має АТ "Банк Кредит Дніпро" в силу вимог статті 336 ГПК України не наділяє таку особу правом на участь у судовому розгляді заяви державного (приватного) виконавця у справі, у якій така особа не набула статусу позивача, відповідача чи третьої особи.

5.12. Суд апеляційної інстанції вважав, що судове рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

5.13. Суд апеляційної інстанції вказав, що АТ "Банк Кредит Дніпро" не є учасником спору, який був предметом розгляду цій у справі. Крім того жодних посилань на права, інтереси та (або) обов`язки скаржника оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить. Оскільки оскаржуваною ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.02.2026 у справі № 908/1726/24 не вирішувалися питання про права, інтереси і обов`язки АТ "Банк Кредит Дніпро", то підлягають застосуванню приписи пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

5.14. Також суд зазначив, що скаржником, у свою чергу, при зверненні з апеляційною скаргою також не доведено, а з матеріалів справи не вбачається, що оскаржуваною ухвалою вирішено питання про його права та обов`язки.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

6.3. Склад судової колегії змінювався, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи, який наявний у матеріалах справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Предметом касаційного оскарження є ухвала суду апеляційної інстанції про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Банк Кредит Дніпро", як особи, яка не брала участі у справі, на ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви Приватного виконавця у справі № 908/1726/24 про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником.

7.3. Скаржник вказує на відсутність підстав для застосування судом апеляційної інстанції пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України та покликається на низку постанов, які наведені у пунктах 4.1.2., 4.1.3. цієї постанови.

7.4. Отже, під час касаційного розгляду цієї справи перед Верховним Судом поставлено питання перевірки застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України з точки зору доводів касаційної скарги, зокрема і справедливого судового розгляду.

7.5. При цьому, узагальнені доводи касаційної скарги зводяться до того, що:
- суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви АТ "Банк Кредит Дніпро" від 04.02.2026 про залучення його як заінтересованої особи до розгляду заяви Приватного виконавця у справі № 908/1726/24;
- на виконанні у Приватного виконавця перебувають виконавчі провадження, де стягувачем АТ "Банк Кредит Дніпро", а боржником - ТОВ "Гермес" (ВП № 80117828 - наказ Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1901/23, ВП № 80116644 - наказ Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1898/23, ВП № 80114334 - наказ Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1898/23);
- Приватний виконавець об`єднав виконавче провадження № 76825128 про стягнення з ТОВ "Гермес" на користь стягувача ТОВ "Інагротех" заборгованості на виконання наказу, виданого 09.12.2024 Господарським судом Запорізької області у справі № 908/1726/24;
- суд апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов помилкових висновків про те, що оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції від 10.02.2026 не вирішувалися питання про права, інтереси і обов`язки АТ "Банк Кредит Дніпро" та про те, що статус стягувача у зведеному виконавчому провадженні не наділяє таку особу правом на участь у судовому розгляді заяви державного (приватного) виконавця у справі, де така особа не набула статусу позивача, відповідача чи третьої особи.

7.6. Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд зазначає таке.

7.7. Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства.

7.8. Частиною першою статті 17 ГПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

7.9. Згідно з положеннями частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

7.10. Отже, у разі подання апеляційної скарги не учасником справи, який не був присутній під час апеляційного розгляду справи, а особою, яка взагалі не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції, перш за все, має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

7.11. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, незалучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним. Така правова позиція послідовно та неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.09.2020 та від 23.11.2020 у справі № 914/1643/19, від 05.11.2020 у справі № 912/837/19, від 20.09.2021 у справі № 910/6681/20, від 18.09.2023 у справі № 914/1334/20, від 04.10.2023 у справі № 910/1005/23, від 16.10.2023 у справі № 914/794/21, від 12.03.2024 у справі № 910/6180/20, від 17.05.2024 у справі № 910/5094/23, від 22.05.2024 у справі № 910/4552/23, від 10.06.2024 у справі № 910/4552/23.

7.12. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 (на яку посилається скаржник) щодо висновків суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи у мотивувальній частині рішення зазначила, зокрема, таке:
"10.15. Аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (пункт 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (підпункт 9.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20).
10.16. Правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо (підпункт 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/6355/20).
10.17. Тобто за положеннями статті 75 ГПК України висновки суду про встановлені обставини не мають зобов`язуючого (преюдиціального) значення для особи, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини встановлені, а правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, взагалі не є обов`язковою для господарського суду.
10.18. Отже, будь-які висновки про права, інтереси та (або) обов`язки особи у рішенні суду, яким вирішується приватноправовий спір, з огляду на норми статті 75 ГПК України не мають для особи, яка не брала участь у розгляді справи, зобов`язуючого значення, тобто не є рішенням про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи.
10.19. При цьому Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неприпустимим є втручання особи в остаточне рішення суду з тих лише підстав, що вона вважає помилковими викладені у мотивувальній частині цього рішення судження, які не мають стосовно неї обов`язкової сили".

7.13. У означеній постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 Велика Палата Верховного Суду щодо висновків суду про права, інтереси та (або) обов`язки особи у резолютивній частині рішення зазначила, зокрема, таке:
"10.20. Відповідно до частини п`ятої статті 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат.
10.21. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача) (див. зокрема постанову КЦС ВС від 04.12.2023 у справі № 707/157/22).
10.22. Тобто резолютивна частина рішення містить присуд, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (пункт 9 частини другої статті 129, стаття 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання.
10.23. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (частина друга статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
10.24. Закон не встановлює механізму, який виключав би особу, яка не брала участь у справі, з-під дії судового рішення, якщо таке містить присуд про її права, інтереси та (або) обов`язки (стягує з неї кошти, зобов`язує її вчинити певні дії або утриматись від них, змінює чи припиняє правовідносини з її участю, визнає недійсним або скасовує документ, який посвідчує право особи, тощо).
Однак процесуальний закон встановлює право на перегляд справи та оскарження судового рішення для особи, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки (частина перша статті 17 ГПК України).
10.25. При цьому подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі в справі, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки становить виняток із правила, за яким незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення (пункт 1 частини другої статті 261 ГПК України). Такий же підхід застосовано і для касаційного оскарження (пункт 1 частини четвертої статті 293 ГПК України).
10.26. Тобто законодавець визнав очевидно виправданим втручання в остаточне рішення суду для його перегляду з метою не допустити спрямування обов`язкової сили рішення суду на особу, яка не була залучена до участі у справі.
10.27. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що у такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав / обов`язків (пункт 108 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 916/4093/21). Аналогічний висновок, викладеній у постанові об`єднаної пала ти КГС ВС від 21.02.2019 у справі № 908/1141/15-г.
10.28. Окрім того, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, має право на перегляд справи та оскарження судового рішення, і для забезпечення цього права процесуальний закон також встановлює виняток з правила, спрямованого на забезпечення остаточності судового рішення, процесуальний закон надає також суду повноваження, які спрямовані на усунення цього порушення і які суд здійснює ex officio".

7.14. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

7.15. Таким чином, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі апеляційної скарги, не залученої до участі у справі, суд апеляційної інстанції перш за все має з`ясувати, чи вирішував суд першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника або держави і які конкретно.

7.16. Верховний Суд неодноразово наголошував, що встановлення факту вирішення судом першої інстанції зазначених питань є необхідною передумовою для здійснення апеляційного перегляду судового рішення та оцінки доводів особи, яка подала скаргу, оскільки в інакшому випадку (якщо буде встановлено, що питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника у справі судом першої інстанції не вирішувалися) апеляційний господарський суд закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України, незалежно від того, чи розглядалися відповідні доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (див. постанови Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 910/10364/16, від 28.08.2023 у справі № 910/15967/21, від 14.09.2023 у справі № 910/17544/20).

7.17. У цій справі апеляційну скаргу подано АТ "Банк Кредит Дніпро", який вважає що є заінтересованою особою, оскільки, на його думку, ухвала місцевого господарського суду безпосередньо впливає на його права, інтереси та (або) обов`язки, як стягувача у зведеному виконавчому провадженні.

7.18. Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд апеляційної інстанції встановив відсутність у мотивувальній та у резолютивній частинах ухвали висновків про права, інтереси та (або) обов`язки АТ "Банк Кредит Дніпро".

7.19. У вирішенні спірних питань означених скаржником слід зазначити, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви Приватного виконавця про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду Запорізької області у справі № 908/1726/24 де: стягувачем є - ТОВ "Інагротех"; боржником є - ТОВ "Гермес", а особою, яка, на думку приватного виконавця, має заборгованість перед боржником є - ТОВ "Агрохімсервіс".

7.20. Встановивши означені вище обставини, суд апеляційної інстанції дійшов заснованого на вимогах закону висновку, що ані мотивувальна, ані резолютивна частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції очевидно не містить висновків про права, інтереси та (або) обов`язки АТ "Банк Кредит Дніпро", як і не містить присуду, який в силу обов`язковості судового рішення як конституційної засади судочинства (пункт 9 частини другої статті 129, стаття 129-1 Конституції України) є обов`язковим до виконання АТ "Банк Кредит Дніпро".

7.21. При цьому суд апеляційної інстанції, з`ясовуючи означене питання навів достатні мотиви, аргументи та міркування відхилення доводів апелянта, і такі висновки суду, у свою чергу, узгоджуються та не суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21.

7.22. Отже, суд апеляційної інстанції на виконання положень процесуального законодавства, якими врегульовано порядок та алгоритм дій суду апеляційної інстанції в разі надходження апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, проте вважала, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, інтереси та/або обов`язки, за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не встановив, що оскаржуване АТ "Банк Кредит Дніпро" судове рішення по суті спору у цій справі безпосередньо впливає на права, інтереси та (або) обов`язки скаржника.

7.23. У вирішенні доводів касаційної скарги Суд звертає увагу, що положеннями статті 53 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, зокрема, що виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти/електронні гроші, що знаходяться на рахунках у банках та інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

7.24. Відповідно до статті 336 ГПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, які належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

7.25. Згідно з положеннями частини дев`ятої цієї статті, у разі задоволення заяви судове рішення може бути виконано шляхом звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі в межах заборгованості такої особи перед боржником.

7.26. Тобто, стаття 336 ГПК України регламентує спеціальні умови та порядок звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, і такі умови та порядок відрізняються від загального порядку розгляду справи по суті.

7.27. Верховний Суд у постанові від 22.07.2021 у справі № 905/1642/19 зазначив, що подана в порядку статті 336 ГПК України виконавцем чи стягувачем заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, є по суті вимогою про стягнення коштів з такої особи з визначених законом підстав, що у разі її задоволення судом має відповідати та забезпечувати досягнення мети виконавчого провадження - реальне виконання судового рішення, шляхом стягнення грошових коштів з особи, яка має заборгованість перед боржником.

7.28. Тобто, положення частини першої статті 336 ГПК України передбачають можливість стягнення заборгованості з особи, яка має заборгованість перед боржником, якщо саме ця особа не оспорює зазначену заборгованість або така заборгованість підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

7.29. Правовий аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що особа, яка має заборгованість перед боржником, не набуває процесуального статусу сторони (боржника) у такій справі, а лише здійснює оплату заборгованості відповідача (боржника) в межах заборгованості такої особи перед боржником. Тобто, особа, яка має заборгованість перед боржником, що не оспорюється нею або підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, набуває статусу боржника саме у виконавчому провадженні, розпочатому виконавцем на виконання судового рішення, в силу ухвали суду про задоволення заяви стягувача, а не в межах окремих майнових відносин між стягувачем та такою особою (такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19).

7.30. Отже, системний аналіз приписів статті 53 Закону України "При виконавче провадження" та статті 336 ГПК України свідчить про те, що такий спеціальний порядок звернення стягнення на майно (грошові кошти) передбачений законодавцем задля неупередженого, ефективного, своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій, виключно, з метою фактичного виконання рішення суду..

7.31. У постанові Верховного Суду від 01.04.2025 у справі № 910/8797/21 зазначено, що у виконавчому провадженні особа, яка має заборгованість перед боржником і у випадку задоволення заяви стягувача набуває статусу боржника, має права та обов`язки боржника, визначені Законом України "Про виконавче провадження", зокрема має право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження. Реалізуючи ці права у виконавчому провадженні, особа, яка має заборгованість перед боржником, вже як боржник може заперечувати проти стягнення з неї коштів, зокрема якщо рішення вже виконано.

7.32. Водночас із встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин випливає, що скаржник (АТ "Банк Кредит Дніпро") не є особою, яка має заборгованість перед боржником. Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, як особа, яка не брала участі у справі у порядку, визначеному частиною першою статті 254 ГПК України, скаржник обґрунтовує про наявність його права та інтересу лише, як стягувач по відношенню до ТОВ "Гермес" у інших (зведених) виконавчих провадженнях, а не у межах виконавчого провадження у цій справі № 908/1726/24. У межах виконавчого провадження у цій справі № 908/1726/24 скаржник не набував статусу стягувача. Натомість, як встановлено судами, у виконавчому провадженні у цій справі № 908/1726/24 виконується стягнення належних сум з боржника ТОВ "Гермес" на користь стягувача ТОВ "Інагротех".

7.33. Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що суд апеляційної інстанції, виснувавши, що оскарженою ухвалою суд першої інстанції від 10.02.2026 (про відмову у задоволенні заяви Приватного виконавця у справі № 908/1726/24 про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншій особі, яка має заборгованість перед боржником) питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника (стягувача у зведеному виконавчому провадженні стосовно боржника - ТОВ "Гермес") не вирішувалося, неправильно застосував положення пункту 3 частини першої статті 264 ГПК України.

7.34. Верховний Суд наголошує, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та не викликають сумнівів щодо правильності застосування норм процесуального права, оскільки, їх застосування чітко передбачене процесуальним кодексом, зокрема, пунктом 3 частини першої статті 264 ГПК України. Такі доводи зводяться лише до невірного тлумачення вимог закону.

7.35. Водночас на висновки Верховного Суду у постановах від 27.01.2026 у справі № 910/4552/23, від 09.02.2026 у справі № 910/10897/24, від 12.03.2024 у справі № 903/354/21, від 07.02.2024 у справі № 5023/3214/11, від 12.03.2024 у справі № 903/354/21 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2026 у справі № 922/5241/21 скаржник посилається, виокремивши їх із контексту вказаних судових рішень, не враховуючи правових висновків, викладених в цілому у означених постановах.

7.36. З огляду на викладене вище, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувану ухвалу апеляційного господарського суду про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою АТ "Банк Кредит Дніпро" ухвалена судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального права і підстави для її зміни або скасування відсутні.

7.37. Верховний Суд, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
8.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.2. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу АТ "Банк Кредит Дніпро" слід залишити без задоволення.

9. Судові витрати
9.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції в порядку статті 129 ГПК України, покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" залишити без задоволення, а ухвалу Центрального апеляційного господарського суду про закриття апеляційного провадження від 31.03.2026 у справі № 908/1726/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя І. Бенедисюк
Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова