Справа № 466/11565/25 Головуючий у 1 інстанції: Торська І.В. 
Провадження № 22-ц/811/583/26 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка навчається, 
встановив:
09.12.2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з продовженням навчання, в розмірі 5000 грн. щомісячно, до досягнення сином 23 років або до закінчення навчання.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем є батьками повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Львова, виданого у справі №466/7962/24. 
На даний час син навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури Національного університету «Львівська політехніка» денної державної форми навчання, термін навчання з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року.
Зазначала, що син проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні, а оскільки продовжує здобувати освіту, тому потребує матеріальної допомоги.
Відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, житлом забезпечений, інших осіб, окрім їхньої спільної доньки, на утриманні не має, тому може надавати матеріальну допомогу на утримання сина.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 січня 2026 року позов задоволено.
Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 09.12.2025 року, до припинення ним навчання, чи до досягнення дитиною 23-річного віку.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущене до негайного виконання.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його змінити з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким присудити до стягнення з нього аліментів на сина в розмірі 3000 грн. щомісячно. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що його заробітна плата становить близько 36000 грн., з нього стягуються аліменти на підставі судового наказу на неповнолітню доньку, тому стягнення аліментів на повнолітнього сина у зв`язку з навчанням в розмірі 5000 грн. щомісячно вважає завищеним, а рішення суду – несправедливим, оскільки суд не врахував низку обставин.
Вказує, що вони з позивачкою при розірванні шлюбу поділили майно і він фактично залишився без житла.
Стверджує, що позивачка ввела суд в оману щодо наявності у нього квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Додає, що з даної квартири він виписаний, що підтверджується відповідною довідкою. Його син навчається на бюджетній формі навчання та отримує щомісячну стипендію, окрім того, додатково працює і отримує заробітну плату.
Наголошує, що суд першої інстанції не врахував ні його матеріального стану, ні стану здоров`я, оскільки упродовж останніх п`яти років він хворіє, йому поставлено діагноз: гостре порушення мозкового кровообігу, гіпертонічна хвороба першого ступеня, що підтверджується відповідними довідками, рекомендовано постійний нагляд невропатолога і кардіолога.
При цьому, зазначає, що може сплачувати синові аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно, що фактично відповідає прожитковому мінімуму доходів громадян.
25.02.2026 року позивач ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 12.05.2026 року, є дата складення повного судового рішення – 22.05.2026 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
У відповідності до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу (далі – СК) України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК).
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК).
У відповідності до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. 
У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення. 
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання, зокрема, другим з батьків (ч.2 ст.200 СК).
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Так, зокрема, статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Аналіз ст.ст.199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно з ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18.12.2007 року.
Згідно довідки №390 від 05.11.2025 року, ОСОБА_3 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Львівський фаховий коледж транспортної інфраструктури Національного університету «Львівська політехніка» з 01.09.2023 року по 30.07.2027 року. 
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/017139714 від 17.11.2025 року, позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/017139691 від 17.11.2025 року, ОСОБА_3 зареєстрований за тією ж адресою: АДРЕСА_2 .
Відомостей про дохід відповідача в матеріалах справи немає, однак, відповідач визнає ту обставину, що має стабільний дохід, розмір якого становить близько 36000 грн.
При цьому, доказів на підтвердження розміру матеріальних витрат, пов`язаних зі станом здоров`я, і що такі витрати є систематичними, відповідач не надав.
Також необхідно зазначити, що згідно з ч.3 ст.183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. 
Ураховуючи дохід, який називає відповідач, розмір аліментів, присуджених позивачці на утримання сина у зв`язку з продовженням навчання, не є більшим від тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (1/6), тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не враховуються апеляційним судом. 
Також встановлено, що син сторін навчається на бюджетній формі навчання, тому не може бути працевлаштований на постійній основі, а відтак, доводи відповідача в цій частині не спростовують правильного висновку суду про обов`язок відповідача утримувати сина до закінчення навчання але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку.
Отже, з урахуванням наведеного, а також, виходячи з принципу рівності обов`язку обох батьків забезпечувати належне утримання свого сина під час навчання, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром присуджених позивачці аліментів, тому підстав для зміни чи скасування рішення немає.
Таким чином, підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги позивача, немає, судом не допущено порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 січня 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 травня 2026 року.

Головуючий   С.М. Бойко 
Судді:   С.М. Копняк 
А.В. Ніткевич