Унікальний номер справи 761/13140/25
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/8369/2026
Головуючий у суді першої інстанції Н. В. Аббасова
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач

Постанова
Іменем України

22 квітня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), 
суддів Євграфової Є.П., Шкоріної О. І. 

секретар судового засідання Комар Л. А.

сторони:

позивач ОСОБА_1 

відповідач Національне агентство України з питань виявлення, 
розшуку та управління активами, одержаними від 
корупційних та інших злочинів

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Н. В. Аббасової в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва

в с т а н о в и в :

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, третя особа Офіс Генерального прокурора про стягнення грошових коштів, у якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти в сумі 1 023 973,98 дол. США, що станом на 28.03.2025 згідно офіційного курсу іноземних валют, встановлених Національним банком України складало суму еквівалентну 42 480 891,72 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в межах кримінального провадження №22021000000000363 ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2023 у справі №461/3230/22, провадження №1-кс/461/5152/23, було накладено арешт на належні позивачці грошові кошти у розмірі 1 023 973,98 дол. США, які були розміщені на банківському рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Сенс Банк» із забороною (до завершення досудового розслідування та судового розгляду) розпоряджатися ними у будь-який спосіб; передано арештоване майно Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними в порядку та на умовах визначених статтями 19-21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
В подальшому, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 у справі №461/3230/22, провадження №1-кс/461/1442/24, було скасовано накладений в межах кримінального провадження №22021000000000363 арешт на грошові кошти у розмірі 1 023 973,98 дол. США, які розміщені на банківському рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_3 у АТ «Сенс Банк», скасовано встановлену заборону щодо користування та розпоряджання коштами у будь-який спосіб, скасовано передачу арештованого майна (грошових коштів) до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними в порядку та на умовах визначених статтями 19-21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
З метою забезпечення виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 про скасування арешту майна, представник позивачки неодноразово письмово звертався до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі по тексту - АРМА), однак кожного разу отримував відмову з різних підстав, а саме: не надходження до АРМА від суду належним чином засвідченої копії ухвали суду про скасування арешту майна; відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень судового рішення про скасування арешту майна; відсутність на судовому рішенні про скасування арешту майна відомостей про дату набрання чинності рішення суду.
У відповідь на лист представника позивачки від 03.09.2024, листом від 06.09.2024 АРМА повідомила повторно про відсутність ухвали про скасування арешту майна в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також про те, що АРМА отримано інформацію, якою встановлено наявність у ОСОБА_1 громадянства країни агресора - Російської Федерації. Також в листі зазначено, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», якою встановлено мораторій (заборону) на виконання грошових та інших зобов`язань та виконання в примусовому порядку, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або громадяни Російської Федерації до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. Враховуючи отримання АРМА інформації про наявність у ОСОБА_1 громадянства Російської Федерації, правові підстави для повернення грошових коштів у АРМА відсутні.
Позивачка зазначає, що 17.10.2024 посольством Російської Федерації в Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії задоволено заяву про вихід ОСОБА_1 з громадянства Російської Федерації, про що видано довідку про припинення громадянства Російської Федерації від 17.10.2024, відповідно до якої вона не являється громадянкою Російської Федерації з 17.10.2024.
15.11.2024 позивачка вчергове звернулась до АРМА з вимогою про виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024, до якого додала копії документів про припинення громадянства Російської Федерації з 17.10.2024, а також відомості про те, що вона має зареєстроване місце проживання в м. Києві і є громадянкою Держави Ізраїль. Однак на вказану вимогу, 19.12.2024 позивачка вчергове отримала відповідь від АРМА про відсутність правових підстав для повернення грошових коштів на підставі ухвали слідчого судді від 06.03.2024.
Незважаючи на наявність достатніх правових підстав для виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 у справі №461/3230/22, провадження №1-кс/461/1442/24, АРМА продовжує протиправно ігнорувати передбачений положеннями ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», обов`язок щодо повернення позивачці грошових коштів у сумі 1 023 973,98 доларів США, та без відповідної правової підстави утримувати вказане майно, а також відсотки, що нараховуються за весь час користування грошима, які належать позивачці.
На підставі зазначеного позивачка просила суд про задоволення позову.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 023 973,98 доларів США. Стягнуто з Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 15 140, 00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, через представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.11.2025, ухвалене у справі № 761/13140/25 є таким, що не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а також неповному дослідженні доказів і встановленні обставин у справі, а отже підлягає скасуванню.
Зауважує, що у межах кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 22021000000000363 від 22.10.2021, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 20.09.2023 у справі № 461/3230/22 накладено арешт на майно, яке перебуває у володінні громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме на грошові кошти в розмірі 1 023 973,98 доларів США, які розміщені на банківському рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 у АТ «Сенс Банк», заборонивши до завершення розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб. Арештоване майно передано Національному агентству України для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених статтями 19, 20, 21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 722-VIII «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/ або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
06.10.2023 зі зверненням прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора від 05.10.2023 № 10/1/2-45489-21 (вх. АРМА від 06.10.2023 № 12969/27-23) Ухвала суду надійшла до АРМА для виконання та здійснення заходів з управління майном (грошовими коштами).
На виконання Ухвали, грошові кошти в розмірі 1 023 973,98 доларів США, які розміщені на банківському рахунку ОСОБА_1 у АТ «Сенс Банк» перераховані на депозитні рахунки АРМА.
15.05.2024 листом Галицького районного суду міста Львова від 06.03.2024 № 461/3230/22 (вх. АРМА № 3903/27-24) до АРМА надійшла копія Ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 06.03.2024 у справі № 461/3230/22 про: скасування арешту майна, накладеного у межах кримінального провадження №22021000000000363 від 22.10.2021 ухвалою слідчого судді від 20.09.2023 у справі №461/3230/22 (провадження №1-КС/461/5152/23). 
Проте, апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що всупереч вимогам абзацу третього пункту 3 розділу ХІ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, яка затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814 (далі - Інструкція) Ухвала, яка надійшла до АРМА від Галицького районного суду міста Львова, не містила відомостей про дату набрання чинності вказаним судовим рішенням та була відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про перерахування коштів в сумі 1 023 973,98 доларів США на вказані нею банківські реквізити АРМА відмовлено (лист від 19.12.2024 № 11910/24-40-24/6.8).
Зауважує, що висновок суду першої інстанції стосовно того, що є підстави для повернення ОСОБА_1 грошових коштів, є помилковими та необґрунтованими.
Суд першої інстанції безпідставно відхилив доводи АРМА про неможливість визнання та перевірки дійсності документів щодо нібито припинення Позивачкою громадянства Російської Федерації.
Відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» установлено мораторій (заборону) - на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.
У межах повноважень АРМА виконує акти Кабінету Міністрів України відповідно до абзацу першого пункту 9 Положення № 613.
Статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що документи, які видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України «Про міжнародні договори України», міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо).
Таким чином, Законом України від 10.01.2002 № 2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», Україна приєдналася до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (далі - Конвенція).
Згідно із Законом України від 01.12.2022 № 2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» було постановлено: зупинити у відносинах з Російською Федерацією дію цієї Конвенції; вийти із зазначеної Конвенції.
Отже, за відсутності належного підтвердження виходу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з громадянства Російської Федерації, на повернення їй грошових коштів як власнику, у тому числі в примусовому порядку, діє мораторій (заборона) установлений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації».
Позивач ОСОБА_1 , третя особа Офіс Генерального прокурора правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалися. 
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - Кручко О.М., подану відповідачем апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з викладених у ній підстав. 
Представник третьої особи - Чернишова В.Л. просила суд ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. 
Представники позивача ОСОБА_1 - адвокат Катрук Є.А. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечив, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.11.2025 просив залишити без змін як законне та обґрунтоване. 
Позивач ОСОБА_1 , у засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у відповідності до вимог закону, враховуючи те, що позивач повідомлялась про розгляд справи апеляційним судом, беручи до уваги ч. 2 ст. 372 ЦПК, відповідно до якої неявка сторін, або інших учасників справи належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача та за участі її представника.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - Кручко О.М., представника третьої особи Чернишової В.Л., представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Катрук Є.А, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вирішуючи спір у даній справі судом зазначено, що з огляду на встановлені обставини справи, з урахуванням зазначених положень чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відпали правові підстави для набуття відповідачем належних позивачці коштів у розмірі 1 023 973,98 дол. США, які розміщені на банківському рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Сенс Банк», оскільки арешт на зазначені грошові кошти було скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили.
Суд відхилив доводи представника відповідача щодо неможливості визнання та перевірки дійсності наданих позивачкою документів щодо припинення громадянства Російської Федерації, та вважав, що на позивачку не розповсюджується дія мораторію (заборона) установлена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», оскільки вона має право на проживання на території України на відповідній правовій підставі.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачки, а відтак вважав, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Колегія суддів із таким висновком суду погоджується та зазначає наступне.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у межах кримінального провадження № 22021000000000363, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.10.2021, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2023 у справі № 461/3230/22, провадження №1-кс/461/5152/23, накладено арешт на майно, яке перебуває у володінні ОСОБА_1 , а саме на грошові кошти в розмірі 1 023 973,98 доларів США, які розміщені на банківському рахунку ОСОБА_1 у АТ «Сенс Банк», заборонивши до завершення розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб; арештоване майно передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених статтями 19, 20, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Правові та організаційні засади функціонування АРМА визначає Закон України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі - Закон №772-VIII) та Положення про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 613 (далі - Положення № 613).
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №772-VIII Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
Зазначені активи приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів, копії яких надсилаються Національному агентству не пізніше наступного робочого дня після їх винесення (надання) з відповідним зверненням прокурора.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону №772-VIII управління грошовими коштами у готівковій та безготівковій формах у будь-якій валюті, а також банківськими металами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні або у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, здійснюється Національним агентством шляхом: 1) їх розміщення на депозитних рахунках Національного агентства у відповідній валюті або банківському металі, відкритих у державних банках, визначених на конкурсних засадах у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі, за договором банківського вкладу на вимогу, за наявності висновку Національного банку України про створення умов для визнання банку проблемним або неплатоспроможним; 2) продовження їх розміщення до закінчення строку дії договору депозиту на депозитному рахунку власника в банку, в якому вони були розміщені на момент накладення арешту, із забороною здійснення видаткових операцій та виплати процентів чи доходу в іншій формі згідно з умовами договору. У випадку закінчення строку дії договору депозиту з наступного дня подальше управління відповідними коштами або банківськими металами разом з нарахованими після накладення арешту процентами чи іншими видами доходу здійснюється в порядку, визначеному пунктом 1 цієї частини.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали слідчого судді від 20.09.2023, грошові кошти в розмірі 1 023 973,98 доларів США, які були розміщені на банківському рахунку ОСОБА_1 у АТ «Сенс Банк», перераховані на рахунки АРМА і розміщені Національним агентством на депозиті у Філії - ГУ по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».
Відповідно до абзацу першого підпункту 2 пункту 2-2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №772-VIII (в редакції Закону № 3638-IX від 23.04.2024) Національне агентство може прийняти рішення про придбання за рахунок грошових коштів, розміщених на рахунках Національного агентства у національній та іноземній валюті, облігацій внутрішньої державної позики «Військові облігації», номінальна вартість яких визначена у відповідній валюті (національній або іноземній), в обсягах, погоджених Кабінетом Міністрів України, але не більше ніж у розмірі, що становить 80 відсотків коштів, що обліковуються на всіх депозитних рахунках Національного агентства у відповідній валюті (національній або іноземній).
Встановлено, що Наказом АРМА від 17.05.2024 № 210 «Про придбання облігацій внутрішньої державної позики «Військові облігації» прийнято рішення про придбання облігацій внутрішньої державної позики «Військові облігації» в обсязі на суму 31 000 000,00 доларів США та 6 500 000,00 євро, яке було погоджене розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.07.2024 № 614-р «Про погодження обсягу придбання Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, облігацій внутрішньої державної позики «Військові облігації», що підтверджується копією зазначеного Наказу, який міститься в матеріалах справи.
Як пояснила в судовому засіданні представник відповідача, грошові кошти, які заявлені позивачкою до стягнення відсутні на депозитних рахунках АРМА та обліковуються на рахунках АРМА в цінних паперах, оскільки за рахунок коштів в сумі 1 023 973,98 доларів США, які передані в управління АРМА ухвалою слідчого судді від 20.09.2023, АРМА було придбано 1006 штук облігацій внутрішньої державної позики «Військові облігації» в доларах США. 
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону №722-VIII у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт розміщених на рахунках АРМА грошових коштів або банківських металів, АРМА перераховує відповідні кошти та нараховані за ними проценти або здійснює переказ банківських металів та нарахованих за ними процентів на рахунок їх законного власника протягом трьох робочих днів з дня надання ним інформації про реквізити рахунка.
Також у підпункті 31 пункту 4 Положення визначено, що у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також надходження від суду прийнятого ним судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт розміщених на рахунках АРМА коштів або банківських металів, АРМА перераховує відповідні кошти та нараховані за ними відсотки або здійснює переказ банківських металів та нарахованих за ними відсотків на рахунок їх законного власника.
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 у справі № 461/3230/22 арешт на майно, накладений у межах кримінального провадження № 22021000000000363 на грошові кошти, які розміщені на банківському рахунку ОСОБА_1 , та встановлену заборону щодо користування та розпорядження цими коштами, скасовано. Також цією ж ухвалою скасовано передачу арештованого майна (грошових коштів) до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними в порядку та на умовах визначених статтями 19-21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 у справі №461/3230/22, провадження №1-кс/461/1442/24, про скасування арешту майна, позивачка та її представник неодноразово письмово звертались до АРМА, однак кожного разу отримували відмову з різних підстав.
Так, 16.05.2024 адвокат Жуков В.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до АРМА з листом про виконання ухвали слідчого судді від 06.03.2024 про скасування арешту та перерахування коштів в сумі 1 023 973,98 доларів США на реквізити вказані в листі.
Листом АРМА від 22.05.2024 адвокату Жукову В.В. повідомлено, що питання про повернення грошових коштів на виконання ухвали слідчого судді від 06.03.2024 буде розглянуто після надходження до АРМА заяви власника рахунку ОСОБА_1 , а також засвідчених власноруч ОСОБА_1 копій сторінок паспорта, на яких є відмітки, ідентифікаційного номера та реквізитів банківського рахунку для подальшої її ідентифікації як власника грошових коштів. Також у відповіді зазначено, що ухвали слідчого судді від 06.03.2024 отримана АРМА 15.05.2024 разом із супровідним листом від суду, однак станом на 22.05.2024 зазначене судове рішення відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
12.07.2024 адвокат Жуков В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до АРМА повторно з вимогою здійснити перерахування коштів в сумі 1 023 973,98 доларів США, з підстав визначених ч. 3 ст. 20 Закону №722-VIII, за реквізитами зазначеними в попередньо надісланих до АРМА листах.
Листом АРМА від 22.07.2024 адвокату Жукову В.В. надано відповідь, в якій АРМА повідомило, що ухвала слідчого судді від 06.03.2024, яка надійшла до АРМА 15.05.2024 листом Галицького районного суду міста Львова від 06.03.2024, не містить відомостей про дату набрання чинності вказаним судовим рішенням і станом на 22.07.2024 таке судове рішення відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
З аналогічними зверненнями ОСОБА_1 та адвокат Жуков В.В. в інтересах ОСОБА_1 звертались до АРМА повторно листами від 25.07.2024, 28.08.2024, на які 29.08.2024 АРМА надіслано у відповідь лист про відсутність ухвали слідчого судді від 06.03.2024 про скасування арешту майна в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
03.09.2024 адвокат Жуков В.В. в інтересах ОСОБА_1 вчергове звернувся до АРМА із вимогою здійснити перерахування коштів в сумі 1 023 973,98 доларів США, з підстав визначених ч. 3 ст. 20 Закону №722-VIII, за реквізитами зазначеними в попередньо надісланих до АРМА листах.
На звернення адвоката Жукова В.В. листом АРМА від 06.09.2024 повторно зазначило про відсутність ухвали слідчого судді від 06.03.2024 про скасування арешту майна в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також повідомлено, що у порядку взаємодії з правоохоронними органами АРМА отримано інформацію, якою встановлено наявність у ОСОБА_1 громадянства країни агресора - Російської Федерації. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», якою встановлено мораторій (заборону) на виконання грошових та інших зобов`язань та виконання в примусовому порядку, кредиторами (стягувачами) за якими є Російської Федерації або громадяни Російської Федерації до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. Враховуючи отримання АРМА інформації про наявність у ОСОБА_1 громадянства Російської Федерації, правові підстави для повернення грошових коштів у АРМА відсутні.
15.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до АРМА з листом, який посвідчено нотаріально про перерахування коштів в сумі 1 023 973,98 доларів США на реквізити вказані в листі. Також до листа додано наступні документи: копію посвідки на тимчасове проживання запис №19830727-09525, дата видачі 11.11.2024; витяг з реєстру територіальної громади за № 2024/013751958 від 13.11.2024, яким підтверджується місце її проживання в м. Києві; копію паспорта за № НОМЕР_3 , яким підтверджується її громадянство держави Ізраїль; копію довідки Посольства Російської Федерації в Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії за № 129015864 від 17.10.2024, яка засвідчує відсутність (припинення) ОСОБА_1 громадянства Російської Федерації.
На звернення ОСОБА_1 листом АРМА від 19.12.2024 у задоволенні вимоги про перерахування коштів в сумі 1 023 973,98 доларів США на вказані нею банківські реквізити відмовлено. Згідно змісту вказаного листа, відмова мотивована тим, що у АРМА відсутні правові можливості та повноваження щодо визнання та перевірки дійсності копії документа у вигляді довідки Посольства (із урахуванням припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між Україною та Російської Федерації; припинення будь-якого листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права), яка в даному випадку має юридичні наслідки, тому правові підстави для повернення грошових коштів на підставі ухвали слідчого судді від 06.03.2024 у справі №461/3230/22 відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону №772-VIII, у АРМА відсутні.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами пунктів 1-3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.
Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України.
Як встановлено вище, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 у справі № 461/3230/22 арешт на майно, накладений у межах кримінального провадження № 22021000000000363 на грошові кошти, які розміщенні на банківському рахунку ОСОБА_1 , та встановлену заборону щодо користування та розпорядження цими коштами, скасовано. Також цією ж ухвалою скасовано передачу арештованого майна (грошових коштів) до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними в порядку та на умовах визначених статтями 19-21 ЗУ «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
Кримінально-процесуальні правовідносини - це врегульовані кримінальним процесуальним законом суспільні відносини, що виникають і розвиваються у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження.
Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права.
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 15 квітня 2024 року по справі № 554/2506/22 правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК. За змістом статей 173, 174 цього Кодексу під час досудового розслідування, судового розгляду питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд відповідно.
Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.
Судом установлено, що ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 у справі № 461/3230/22 про скасування арешту на майно, накладеного у межах кримінального провадження № 22021000000000363, а саме на грошові кошти, які розміщенні на банківському рахунку ОСОБА_1 , надійшла до АРМА 15.05.2024, що підтверджується копією супровідного листа суду із відміткою АРМА про дату його отримання.
Згідно ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Слід зауважити, що арешт майна є інститутом кримінального процесуального права та має спеціальну мету - забезпечення кримінального провадження. Скасування слідчим суддею на підставі ухвали слідчого судді арешту на грошові кошти є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Після цього арешт майна, застосований у кримінальній як засіб забезпечення виконання завдань кримінального судочинства, втрачає відповідну концептуальну властивість.
До моменту скасування арешту на належне їй на праві власності майно, у спірних правовідносинах, Позивач була учасником кримінального провадження, відомості про яке 22.10.2021 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22021000000000363, за попередньою кваліфікацією за: ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 111 та ч. 3 ст. 209 КК України, а саме - третьою особою, щодо майна якої вирішено питання про його арешт на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львів від 20.09.2023 у справі № 461/3230/22 (провадження № 1-кс/461/5152/23).
Відповідно, Позивач не являється кредитором (стягувачем) у розумінні ст.509 ЦК України, а відтак, за своєю правовою природою правовідносини між ОСОБА_1 та АРМА щодо виконання останньою передбаченого ч.3 ст.20 Закону про АРМА обов`язку виконати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 06 березня 2024 року у справі № 461/3230/22 (провадження № 1-кс/461/1442/24) та повернути грошові кошти, які перебувають у власності Позивача не є зобов`язальними цивільними правовідносинами.
Положеннями ст.1 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Аналіз вищенаведених положень законодавства дає можливість констатувати наступне:
- правовідносини, які стосуються скасування арешту з майна, яке належить на праві власності позивачці, накладеного в межах кримінального провадження, та повернення від АРМА майна їх законному власнику, після скасування арешту на підставі ухвали слідчого судді, регулюються нормами КПК України, і не є зобов`язальними правовідносинами у розумінні положень ст.509 ЦК України;
- указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в України» та Постанова № 187, на підставі якої в Україні встановлено мораторій на виконання грошових та інших зобов`язань, де стягувачами (кредиторами) є громадяни Російської Федерації, не передбачено жодної процедури, яка би стосувалась особливостей скасування арешту майна накладеного в межах кримінального провадження;
- указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в України» та Постанова № 187, на підставі якої в Україні встановлено мораторій на виконання грошових та інших зобов`язань, де стягувачами (кредиторами) є громадяни Російської Федерації не містять жодної норми, яка встановлює мораторій на вчинення дій, пов`язаних із поверненням законному власнику майна після скасування слідчим суддею накладеного арешту на дане майно;
- з моменту запровадження в України воєнного стану Верховною Радою України не приймалося жодних змін до кримінального процесуального законодавства України, якими було б передбачено мораторій на повернення АРМА майна його законному власнику після скасування на підставі ухвали слідчого судді арешту на дане майно;
- за своєю правовою природою указ Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в України» та Постанова № 187 не є законами, якими регламентується порядок здійснення кримінального провадження на території України у розумінні положень ст.1 КПК України, а відтак, дані норми законодавства не можуть змінювати чи в інший спосіб, ніж це передбачено положеннями КПК України, регулювати кримінально-процесуальні правовідносини з приводу скасування арешту майна та його повернення його законному власнику.
Отже, зважаючи на наведене апеляційний суд зауважує, що у АРМА відсутні правові підстави не виконувати передбачений положеннями ч.3 ст.20 Закону про АРМА обов`язок повернути позивачці грошові кошти у сумі 1 023 973,98 доларів США, арешт на які скасовано на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 06 березня 2024 року у справі № 461/3230/22 (провадження № 1-кс/461/1442/24).
Звернувшись з апеляційною скаргою, апелянт стверджує, що ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 у справі № 461/3230/22 про скасування арешту на майно, накладеного у межах кримінального провадження № 22021000000000363 була відсутня в державному реєстрі судових рішень, а також не містила відомостей про дату набрання чинності. 
На таке твердження апелянта колегія суддів зазначає наступне. 
В матеріалах справ міститься відповідь на адвокатський запит адвоката Жукова В.В., Державне підприємство «Інформаційні судові системи» листом від 25 липня 2024 року за вих.№ 3880/6/11-50-24, проінформувало представника позивача про те, що станом на 25 липня 2024 року у Реєстрі зареєстрований електронний примірник ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 06.03.2024 у справі № 461/3230/22 (провадження №1-кс/461/1442/24) (а.с. 30). 
Разом з тим, Державне підприємство «Інформаційні судові системи» повідомило про те, що «до електронної копії в Реєстрі Підприємством було вжито заходів з обмеження доступу, як до такого, що було винесено за результатами розгляду судової справи у кримінальному провадженні № 22021000000000363, на підставі постанов Головного слідчого управління Служби безпеки України від 30 грудня 2022 року та Офісу Генерального прокурора від 18 травня 2023 року про обмеження доступу до судових рішень. 
Відповідно до положень Пункту 1 та пункту 2 розділу IX Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 19.04.2018 № 1200/0/15-18 повний доступ до інформаційних ресурсів Реєстру забезпечується за допомогою електронного кабінету виключно для авторизованих користувачів.
Дозвіл на повний доступ до інформаційних ресурсів Реєстру надається суддям, працівникам апаратів судів, зокрема для забезпечення видачі копій судових рішень із Реєстру згідно з вимогами цього Порядку, судді Європейського суду з прав людини від України, членам Вищої ради правосуддя, судді Європейського суду з прав людини від України, членам Вищої ради правосуддя та уповноваженим працівникам секретаріату Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Уповноваженому у справах Європейського суду з прав людини, уповноваженим особам Національного антикорупційного бюро України, Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, Державного бюро розслідувань, Служби безпеки України, Національної поліції України, Державної прикордонної служби України, Офісу Президента України, що здійснюють підготовку матеріалів до розгляду Комісією при Президентові України у питаннях помилування, Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Міністерства оборони України, Головного управління розвідки Міністерства оборони України, Служби зовнішньої розвідки України, Бюро економічної безпеки України, ДСА України та її територіальних органів, працівникам адміністратора.
Отже, на підставі вищенаведених норм законодавства слід дійти висновку, що АРМА володіє повним доступом до інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень, в тому числі і у випадках, коли загальний доступ до судового рішення у конкретній судовій справі обмежено на підставах і порядку, передбачених вимогами Закону України «Про доступ до судових рішень».
Даний факт спростовує наведене АРМА у листі від 22.05.2024 за вих.№ 4530/24-38-24/6.1.твердження про відсутність станом на 22.05.2024 у Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 по справі № 461/3230/22 (провадження №1- кс/461/1442/24), що у свою чергу виключало правові підстави для виконання АРМА даного судового рішення та свідчить про невиконання АРМА ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 по справі № 461/3230/22 (провадження №1-кс/461/1442/24).
У відповідності до положень ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про скасування арешту майна апеляційному оскарженню не підлягає, тому відповідно до положень ч. 5 ст. 532 КПК України дана ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, тобто 06.03.2024.
За приписами ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.
Таким чином, відповідно до положень ч 5 ст.532 КПК України, ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 по справі № 461/3230/22 (провадження №1-кс/461/1442/24) набрала законної сили з моменту її оголошення 06 березня 2024 року, про що міститься відповідна відмітка в ухвалі слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2024 по справі № 461/3230/22 (провадження №1-кс/461/1442/24).
Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт, АРМА, перераховує відповідні кошти та нараховані за ними проценти або здійснює переказ банківських металів та нарахованих за ними процентів на рахунок їх законного власника протягом трьох робочих днів з дня надання ним інформації про реквізити рахунка.
З огляду на встановлені обставини справи, з урахуванням зазначених положень чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відпали правові підстави для набуття відповідачем належних позивачці коштів у розмірі 1 023 973,98 дол. США, які були розміщені на банківському рахунку, що відкритий на ім`я ОСОБА_1 у АТ «Сенс Банк», оскільки арешт на зазначені грошові кошти було скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили.
Щодо твердження апелянта про відсутність належного підтвердження виходу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з громадянства Російської Федерації та щодо тієї обставини, що на повернення їй грошових коштів як власнику діє мараторій (заборона) установлений постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» слід зазначити наступне. 
Згідно постанови Кабінетом Міністрів України № 187 від 03.03.2022 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами» (далі - Постанова № 187, підпунктом 1 пункту 1 передбачено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором), громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.
Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з положеннями ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що 17 жовтня 2024 року посольством Російської Федерації в Сполученому Королівстві Великобританії та Північної Ірландії задоволено заяву про вихід ОСОБА_1 з громадянства Російської Федерації, про що видано довідку про припинення громадянства Російської Федерації від 17 жовтня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_1 не являється громадянином Російської Федерації з 17 жовтня 2024 року, переклад якої нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сєровою О.В. від 14 листопада 2024 року (а.с. 37-38). 
Окрім цього, в матеріалах справи міститься витяг з реєстру територіальної громади від 13.11.2024, який підтверджує реєстрацію місця проживання позивача в АДРЕСА_1 (а.с. 36).
Також, в матеріалах справи міститься засвідчена копія паспорту громадянина Держави Ізраїль ОСОБА_1 , дійсного до 19.07.2027 (а.с. 36 зворот).
Аналіз інформації, яка міститься у даних документах, на думку колегії суддів, свідчить про те, що на ОСОБА_1 , як громадянку Держави Ізраіль, яка має зареєстроване місце проживання в Україні, а відповідно, яка має законне право на проживання в Україні не розповсюджується дія зазначеного мораторію. Дані обставини виключають поширення на ОСОБА_1 дії мораторію, встановленого Постановою № 187 на виконання АРМА обов`язку, передбаченого ч.3 ст.20 Закону про АРМА, щодо повернення належних позивачу грошових коштів після скасування арешту, не залежно від того вийшла вона з громадянства Російської Федерації чи не вийшла.
Отже, в результаті відмови АРМА у повернені належних позивачці на праві власності грошових коштів, після скасування арешту на дане майно на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 06.03.2024 по справі № 461/3230/22, на даний час АРМА безпідставно утримує грошові кошти, які належать на праві власності позивачу, що у свою чергу свідчить про порушення ч.1 ст. 321 ЦК України гарантій непорушності права власності позивача на належні їй на праві власності грошові кошти в сумі 1 023 973,98 доларів США.
Та обставина, що відповідачем на кошти позивачки було придбано військові облігації, не звільняє відповідача від обов`язку повернення грошових коштів позивачці, оскільки підстава, на якій дані грошові кошти було передано відповідачеві відпала після скасування ухвали слідчого судді про арешт коштів позивачки. 
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено усі обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права при винесенні рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, про незаконність чи необґрунтованість рішення - не свідчать, а тому відсутні підстави для їх задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, подану представником ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 12 травня 2026 року.

Судді

Л. Д. Поливач

Є.П. Євграфова

О. І. Шкоріна