справа № 760/14036/25
провадження № 22-ц/824/4821/2026
головуючий у суді І інстанції Верещінська І.В. 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Журби С.О., Таргоній Д.О.
за участю секретаря судового засідання - Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, у якій просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 900 000 гривень, а також накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 900 000 гривень. 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Носик Богдан Миколайович подав апеляційну скаргу у якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 900 000 гривень, а також накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 900 000 гривень.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що оскільки предметом спору є стягнення боргу, розмір якого на день звернення з позовом становив 900 000,00 грн, факт отримання яких Відповідач-1 визнає, що є значною сумою, заходи у вигляді арешту майна відповідача в межах суми заявлених позовних вимог є співрозмірними до позовних вимог, забезпечують виконання судового рішення в разі можливого задоволення позову.
Вказує, що забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.
Зазначає, що суд не здійснив належної оцінки доводів заяви, не навів мотивів щодо співмірності та необхідності заходів забезпечення, не проаналізував можливі наслідки невжиття заходів.
В той же час, з урахуванням предмету та розміру позовних вимог, відповідачі у будь- який момент, в тому числі під час розгляду справи судом, але до прийняття ним остаточного рішення у справі, розпорядитись спірним майном на користь третіх осіб. Зазначене може призвести до утруднення виконання рішення, а також зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову у даній справі.
Так само, суд першої інстанції не навів жодних конкретних обставин, які б підтверджували можливе порушення прав третіх осіб, в той же час заходи забезпечення позову не можуть вплинути на права та обов`язки третіх осіб, так як Позивач просив накласти арешт на майно та грошові кошти, що належить відповідачам.
Арешт на майно та кошти, що належать саме відповідачам, жодним чином не може впливати на права третіх осіб, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
31 березня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник ОСОБА_2 - адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
У судовому засіданні 19 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду. 
ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом направлення судової повістки засобами поштового зв`язку. Надіслана судова повістка-повідомлення повернулася до апеляційного суду неврученою з причини «Одержувач відсутній за вказаною адресою».
У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження №61-3782св21).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явились у судове засідання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.
Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, у якій просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РУ ГУВМС в м.Києві 11.04.1996 р.) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_4 , виданий Желєзнодорожним РВ Сімферопольського МУ РУВМС України в Криму 23.04.2003 р.), у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 900 000 гривень, а також накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ; паспорт НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РУ ГУВМС в м.Києві 11.04.1996 р.) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_4 , виданий Желєзнодорожним РВ Сімферопольського МУ РУВМС України в Криму 23.04.2003 р.), що знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 900 000 гривень.
В обґрунтування заяви зазначив, що між позивачем та відповідачами існує майновий спір про стягнення боргу. Позивач вважає, що існують цілком обґрунтовані підстави вважати, що відповідачем ймовірно буде зроблена спроба переоформити наявне майно на третіх осіб, а також, приховати належне йому майно, що ускладнить в майбутньому виконання рішення.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив зокрема з того, що у матеріалах поданої заяви про забезпечення позову відсутні докази, які б свідчили про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи не можуть бути покладеними в обґрунтування відповідної ухвали. Окрім того, відповідне забезпечення може призвести до порушення прав інших осіб.
Враховуючи вищевикладене, предмет позову, а також наведені у заяві доводи, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку між собою, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність на цей час правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяви.
Однак, суд апеляційної інстанції не в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
Як убачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір щодо стягнення грошових коштів у значному розмірі - 900 000 грн, що саме по собі свідчить про наявність майнового спору та потенційний ризик утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Колегія суддів враховує, що у спорах про стягнення значних сум грошових коштів ризик відчуження активів або розпорядження коштами відповідачами до моменту ухвалення рішення суду є об`єктивно ймовірним, а тому забезпечення позову спрямоване саме на запобігання можливому ускладненню виконання судового рішення.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для застосування відповідних заходів, не врахувавши характер спірних правовідносин, розмір заявлених позовних вимог, а також те, що на стадії вирішення питання про забезпечення позову суд не вирішує спір по суті та не досліджує достатність доказів для задоволення позову.
Разом із тим колегія суддів вважає, що заявлений позивачем захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідачів є надмірним та не повною мірою відповідає принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими вимогами.
Подаючи до суду заяву про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що належать відповідачам, заявником не надано відомостей щодо конкретного майна чи грошових коштів, на які просить накласти арешт, їх виду, місцезнаходження, вартості, а також відомостей про банківські установи, у яких відкрито відповідні рахунки, що унеможливлює перевірку судом співмірності заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.
Крім того, матеріали справи не містять доказів неможливості самостійного отримання позивачем інформації щодо наявності у відповідачів нерухомого майна чи грошових коштів. Колегія суддів враховує, що інформація з Державного реєстру є доступною у встановленому законом порядку, зокрема через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України. Також позивач не був позбавлений права звернутися до суду із відповідним клопотанням про витребування доказів у порядку, передбаченому ЦПК України, однак таким процесуальним правом не скористався.
З урахуванням предмета спору, характеру заявлених позовних вимог та необхідності забезпечення реального виконання можливого рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що достатнім, необхідним та співмірним заходом забезпечення позову у цій справі є накладення арешту саме на грошові кошти відповідачів, що знаходяться на будь-яких рахунках у банківських установах, у межах суми позовних вимог - 900 000 грн.
Такий захід забезпечення позову безпосередньо пов`язаний із предметом спору, є співмірним заявленим вимогам та спрямований на забезпечення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позову, при цьому не створює надмірного втручання у права відповідачів порівняно із накладенням арешту на все належне їм майно.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.
Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що знаходяться на будь-яких рахунках відкритих у банківських установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали про забезпечення позову, в межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 900 000 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба