ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2026 року м. Житомир справа № 240/18608/26
категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, що виявилася у нездійсненні індексації пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням збільшення показника пенсійного забезпечення (доходу) у розмірі 28216,89 грн, на коефіцієнти збільшення 1,0796 у січні-лютому 2025 року, 1,1210 - з 01.03.2026; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити нарахування та виплату індексації пенсійного забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням збільшення показника пенсійного забезпечення (доходу) у розмірі 28216,89 грн, на коефіцієнти збільшення 1,0796 у січні-лютому 2025 року, 1,1210 - з 01.03.2026, та у зв`язку з цим провести з 01.01.2026 перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за урахуванням фактично сплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у грудні 2025 року позивачу стало відомо про порушення індексації його пенсійного забезпечення. 10.12.2025 ОСОБА_1 направив лист до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з вимогою здійснити нарахування та виплату пенсії з урахуванням індексації на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України. У відповідь від 08.01.2026 відповідач надав формальну відповідь без належного обґрунтування. Позивач вважає таку позицію необґрунтованою, оскільки індексація пенсії здійснюється з порушенням чинного законодавства. Зокрема, перерахунок пенсії позивача, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, має проводитися шляхом збільшення показника середньої заробітної плати станом на момент призначення. Позивач посилається на конкретні коефіцієнти збільшення за відповідні періоди, включаючи 1,0796 та 1,1210. Унаслідок бездіяльності відповідача порушено право позивача на належне пенсійне забезпечення. 
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
10.12.2025 позивач направив на адресу відповідача лист з вимогою здійснити нарахування та виплату пенсії з урахуванням індексації, проведеної на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України. 
Листом від 08.01.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило у здійсненні перерахунку.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з приписами статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.
Обов`язковий характер індексації визначається статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III (далі - Закон № 2017-III), у якій зазначається, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону № 2017-III).
Економічною підставою для проведення індексації грошових доходів населення згідно зі статтею 4 Закону № 1282-XII є факт, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 9 Закону № 1282-XII).
У зв`язку із необхідністю вдосконалення пенсійного забезпечення громадян, визначення дати щорічної індексації пенсії та кола осіб, яким пенсії індексуються, 15.02.2022 було прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства № 2040-ІХ (далі - Закон № 2040-ІХ), яким частину п`яту статті 2 Закону № 1282-XII було викладено в новій редакції.
Так, частиною п`ятою статті 2 Закону № 1282-XII в редакції Закону № 2040-ІХ визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-XII. 
Цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення зазначених осіб, об`єктивно враховуючи специфіку їхньої служби. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунку призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист. 
Частиною 3 статті 43 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Статтею 63 Закону № 2262-XII визначено підстави для перерахунку раніше призначених пенсій. Зокрема, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. 
Згідно зі статтею 64 Закону № 2262-XII у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до частини 4 статті 63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до частини 2 статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до статті 63 цього Закону.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом № 1058-IV.
Преамбулою названого Закону України закріплено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону України.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону № 1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Словосполучення "який враховується для обчислення пенсії" є ключовим елементом норми, що визначає об`єкт збільшення. Вживання відносного займенника "який" граматично прив`язує показник до процедури обчислення конкретної пенсії конкретної особи. Це не абстрактна загальнонаціональна величина у гіпотетичному сенсі, а той конкретний показник, що безпосередньо застосовувався при розрахунку розміру пенсії певного пенсіонера, - і, відповідно, визначив її початковий розмір. 
Абзац другий частини другої статті 42 Закону № 1058-IV встановлює, що показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Ця законодавча конструкція чітко розмежовує два принципово різних елементи механізму індексації. 
Перший елемент - база збільшення - це персоналізований пенсійний показник заробітку конкретної особи, визначений при призначенні її пенсії. Другий елемент - коефіцієнт збільшення - визначається через макроекономічні показники по Україні в цілому (рівень інфляції, зростання середньої заробітної плати). Коефіцієнт обраховується через загальнодержавні агреговані дані, проте застосовується до індивідуальної бази кожного конкретного пенсіонера. Ці два елементи виконують різні функції і не можуть бути змішані: підміна індивідуальної бази загальним показником фактично переносить логіку другого елемента (макроекономічного) на перший (індивідуальний), що суперечить самій архітектурі норми.
Абзац третій частини другої статті 42 Закону № 1058-IV передбачає, що у разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду коефіцієнт збільшення може бути підвищений, але не вище ніж до 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати за відповідний порівняльний період. Розмір такого підвищення визначається рішенням Кабінету Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду. 
З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 124), відповідно до пункту 5 якого у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 01.10.2017 на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку.
Кожен наступний перерахунок у зв`язку зі збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Пунктом 4 Порядку № 124 визначено формулу обчислення коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, а також формулу визначення показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках).
У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, може бути збільшено, але він не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.
Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. При цьому в разі відсутності даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, для визначення розміру коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком зазначеного коефіцієнта для підвищення пенсії відповідно до цього Порядку.
Перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 01 березня.
Запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування, держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням нового уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим, та підвищення рівня матеріального забезпечення найбільш вразливих верств населення з числа пенсіонерів.
Кабінетом Міністрів України згідно з Порядком № 124 прийнято, зокрема, наступні постанови: № 127 від 22.02.2021 "Про індексацію пенсій та заходи підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2021 році" (далі - Постанова № 127), № 118 від 16.02.2022 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році" (далі - Постанова № 118), № 168 від 24.02.2023 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році" (далі - Постанова № 168), № 185 від 23.02.2024 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році" (далі - Постанова № 185), № 209 від 25.02.2025 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році" (далі - Постанова № 209) та від 25.02.2026 № 236 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2026 році" (далі - Постанова № 236).
Пунктами першими Постанов № 127, № 118, № 168, № 185, № 209 та № 236 передбачено здійснення перерахунків пенсії відповідно до Порядку № 124, а саме:
- з 01.03.2021 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11;
- з 01.03.2022 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14;
- з 01.03.2023 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,197;
- з 01.03.2024 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796;
- з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115;
- з 01.03.2026 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,121.
Пункт 4 Порядку № 124 визначає формулу обчислення коефіцієнта збільшення пенсійного показника: К = ((ЗСЦ + ЗСЗ) Ч 50% / 100%) + 1%, де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін за попередній рік у відсотках, а ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати в Україні, що визначається як відношення Псзп(1) до Псзп(2), де Псзп(1) - показник середньої заробітної плати за три роки, що передують року проведення збільшення, а Псзп(2) - показник за три роки, що передували попередньому. Ця формула є технічним відтворенням механізму, передбаченого абзацом другим частини другої статті 42 Закону № 1058-IV, і стосовно визначення коефіцієнта закону не суперечить. Уряд тут лише процедурно закріпив те, що вже закладено у законі.
Проте пункт 5 Порядку № 124 запроваджує механізм, що суперечить Закону № 1058-IV для певної категорії пенсіонерів. Абзац перший пункту 5 встановлює, що перерахунок пенсій проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, "який враховувався для обчислення пенсії, станом на 01.10.2017", на коефіцієнт, визначений пунктом 4. Абзац другий пункту 5 передбачає, що кожен наступний перерахунок проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника. Таким чином, підзаконний акт прив`язує базу для застосування коефіцієнта не до індивідуального пенсійного показника конкретного пенсіонера - як це вимагає стаття 42 Закону № 1058-IV, - а до фіксованої загальної величини: середнього показника заробітної плати по Україні "станом на 01.10.2017", збільшеного на накопичені попередні коефіцієнти.
Судом встановлено, що при призначенні пенсійного забезпечення позивачу та при його обчисленні як базовий індивідуальний показник пенсійного забезпечення (доходу) - тобто та величина, що безпосередньо враховувалася для розрахунку розміру пенсії, - була застосована сума у розмірі 28216,89 гривень. Саме на підставі цього персоналізованого показника і було визначено початковий розмір пенсійного забезпечення ОСОБА_1 . Цей показник є індивідуальною величиною, що відображає реальний трудовий внесок позивача та рівень його доходу, з якого протягом відповідного стажевого відрізку часу сплачувалися страхові внески до системи пенсійного страхування.
Суд наголошує, що індивідуальний показник пенсійного забезпечення (доходу) позивача у розмірі 28216,89 гривень суттєво перевищує загальноукраїнський середній показник заробітної плати, який відповідач фактично використовує як базу для щорічних індексаційних перерахунків відповідно до пункту 5 Порядку № 124.
Позивач 10.12.2025 звернувся до відповідача з офіційною письмовою вимогою здійснити нарахування та виплату пенсії з урахуванням індексації, що ґрунтується на його індивідуальному показнику із застосуванням коефіцієнтів, встановлених відповідними постановами Кабінету Міністрів України, яку залишено без задоволення.
Суд надає критичну правову оцінку відповіді відповідача від 08.01.2026. Суб`єкт владних повноважень, до якого особа звернулася з питанням про реалізацію її законних прав у сфері пенсійного забезпечення, зобов`язаний надати чітку, повну та обґрунтовану відповідь із посиланням на конкретні норми законодавства і роз`ясненням причин, з яких вимога не може бути задоволена, якщо для цього є правові підстави. Натомість відповідач обмежився формальними посиланнями на Порядок № 124, жодним чином не проаналізувавши його відповідність частині другій статті 42 Закону № 1058-IV і не навівши жодного аргументу на спростування права позивача на застосування його індивідуального показника 28216,89 гривень як бази для індексації. Така відповідь є формальною та не відповідає критеріям обґрунтованості, передбаченим частиною другою статті 2 КАС України, і свідчить про те, що відповідач не провів належного правового аналізу, обмежившись механічним відтворенням положень підзаконного акту.
Переходячи до правової оцінки ключового питання справи, суд зазначає таке. Частина друга статті 42 Закону № 1058-IV вказує, що перерахунок пенсій здійснюється шляхом збільшення показника заробітку, "який враховується для обчислення пенсії". "Пенсія" тут означає пенсію конкретної людини, а не пенсії взагалі: мета норми - проіндексувати конкретну пенсію, забезпечивши збереження її купівельної спроможності. При обчисленні пенсії ОСОБА_1 базовою величиною, що враховувалась, була сума 28216,89 гривень. Жодного іншого показника при обчисленні його особистої пенсії задіяно не було. Отже, саме ця сума є "показником, який враховується для обчислення пенсії" у розумінні закону стосовно ОСОБА_1 . Жодне інше тлумачення не відповідає ні буквальному, ні системному, ні телеологічному прочитанню цієї норми.
Застосовуючи при індексації пенсії позивача нижчий загальний показник замість його персонального показника у 28216,89 гривень, відповідач підміняє базу, визначену Законом № 1058-IV, іншою базою, встановленою підзаконним актом. 
Ця підміна, як уже встановлено при аналізі законодавства, є неправомірною. Порядок № 124 у частині визначення бази через фіксований загальний показник "станом на 01.10.2017" не підлягає застосуванню стосовно позивача, оскільки суперечить вищому за юридичною силою акту - Закону № 1058-IV. Натомість підлягає безпосередньому застосуванню норма частини другої статті 42 Закону № 1058-IV: збільшенню підлягає індивідуальний показник 28216,89 гривень.
Застосування відповідачем нижчого базового показника порушує принцип диференціації пенсій, закріплений статтею 7 Закону № 1058-IV. Якщо при призначенні пенсій особи з вищими індивідуальними показниками отримували вищі за розміром пенсії, відображаючи тим самим вищий трудовий внесок, то щорічна індексація, що ігнорує ці вищі показники і застосовує єдину нижчу базу для всіх категорій пенсіонерів, поступово нівелює принцип диференціації. Через декілька циклів подібної індексації особи, що мали суттєво відмінні індивідуальні показники при призначенні пенсій, отримуватимуть щорічні прибавки подібного абсолютного розміру - незалежно від того, яким був їх реальний трудовий внесок. Це є прямим і неприпустимим порушенням принципу, за яким більший внесок до пенсійної системи повинен забезпечувати стабільно вищий рівень пенсії протягом усього пенсійного життя.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України відповідач несе обов`язок доведення правомірності своєї поведінки. У цій справі ГУ ПФУ в Житомирській області не надало суду жодного обґрунтованого правового аргументу на підтвердження того, що застосування загального нижчого показника замість індивідуального показника позивача у розмірі 28216,89 гривень відповідає вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058-IV. Відповідач не спростував факт наявності у позивача вищого індивідуального пенсійного показника і не навів правових підстав, за яких цей показник міг би бути правомірно замінений нижчим загальним. Обов`язок доказування правомірності власної бездіяльності відповідач не виконав.
Водночас позивач у позовній заяві просить суд застосувати коефіцієнти збільшення 1,0796 у січні-лютому 2025 року, 1,1210 - з 01.03.2026.
Суд зазначає, що частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, вихід суду за межі позовних вимог можливий у тому разі, якщо позивач, вказавши у заяві одну конкретну вимогу, не зазначив іншу, яка має послідовний зв`язок із попередньою та випливає із фактичної спірної ситуації, викладеної у позовній заяві. Наприклад, позивач просить визнати протиправними дії, бездіяльність суб`єкта владних повноважень, однак не просить суд зобов`язати його вчинити певні дії чи прийняти рішення (або навпаки); просить визнати протиправним акт індивідуальної дії, однак не просить суд про його скасування тощо.
Отже, суд вправі за своєю ініціативою з метою необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів фізичних і юридичних осіб вийти за межі заявлених позивачем вимог, однак відповідно до імперативних вимог процесуального законодавства.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/1457/17, від 11.12.2018 у справі № 802/295/17-а, від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а тощо.
Таким чином, принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду. Вихід суду за межі позовних вимог процесуальний закон допускає як виняток у разі, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, і таких відхід обґрунтований судом у судовому рішенні.
За правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом. 
Тобто адміністративний суд, використовуючи всі надані йому процесуальним законом повноваження, з урахуванням фактичних обставин справи та положень законодавства, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав позивача, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень; ефективний спосіб захисту повинен забезпечити негайне поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам, призводити до потрібних (бажаних) позивачу результатів (наслідків); ухвалення судами рішень, які безпосередньо не призводять до необхідних змін в обсязі прав позивача або не гарантують забезпечення примусового виконання судового рішення, не відповідає змісту цього поняття.
Із питанням щодо забезпечення ефективності судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві безпосередньо пов`язане питання щодо меж розгляду судами позовних вимог, апеляційної чи касаційної скарг, зокрема, право суду самостійно, з виходом за межі позовних вимог, застосовувати найбільш ефективний за даних обставин спосіб захисту прав позивача.
З цього приводу слушним видається правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/1961/18, відповідно до якого вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: 1) лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; 2) повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач; повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; 3) вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Суд зазначає, що індексація пенсії позивача з січня 2025 року мала проводитись відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № № 185, 209, 236, Порядку № 124 та з урахуванням приписів частини другої статті 42 Закону № 1058-IV шляхом збільшення показника пенсії з послідовним застосуванням коефіцієнтів збільшення: 1,0796, 1,115 та 1,121 відповідно.
Подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23, від 27.01.2025 у справі № 200/422/24 та від 28.01.2025 у справі № 400/4663/24, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Отже, в часових межах заявлених позовних вимог пенсія позивача підлягає індексації зі застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, починаючи з 01.01.2025 у розмірі 1,0796, починаючи з 01.03.2025 у розмірі 1,115 та починаючи з 01.03.2026 у розмірі 1,121.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішень, натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
З урахуванням встановлених обставин суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю.
Відповідно до положень статті 139 КАС України судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача у справі.
Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 229, 242-246, 250, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ЄДРПОУ 13559341) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо непроведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнті збільшення у розмірі 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити індексацію пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV шляхом послідовного до індивідуального показника його пенсійного забезпечення (доходу) у розмірі 28216,89 грн коефіцієнтів збільшення з 01.01.2025 у розмірі 1,079, з 01.03.2025 - у розмірі 1,115, з 01.03.2026 - у розмірі 1,121, у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2026 та з 01.03.2026 відповідно, враховуючи вже виплачені суми. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн (однієї тисячі трьохсот тридцяти однієї гривні 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 02 липня 2026 р.

02.07.26