Справа № 337/6894/25
Номер провадження 2/337/1910/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Кожевник С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» в особі представника Чехун Ю.В. звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №02.07.2025-100002124 від 02.07.2025 року у розмірі 100 154,07 гривень. та понесені судові витрати.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 02.07.2025між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 у формі електронного документа за допомогою одноразового ідентифікатора, укладено Кредитний договір (оферти) №02.07.2025-100002124, відповідно до якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 36000,00 грн, шляхом їх перерахування на його поточний рахунок на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.
Через порушення позичальником своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ним утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. 
Ухвалою судді від 14 січня 2026 року справу визнано малозначною, у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2026 року позов задоволено повністю. 
Ухвалою суду від 06 квітня 2026 року заяву представника відповідача адвоката Фельського С.Л. про перегляд заочного рішення – задоволено. Заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 09 лютого 2026 року – скасоване. Справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено строк для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив. 
17 квітня 2026 року представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Фельський С.Л. за допомогою системи «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому не оспорюючи укладення кредитного договору і отримання грошових коштів, наполягав на невідповідність умов кредитного договору положенням ЗУ «Про споживче кредитування» та включення до умов кредитного договору несправедливих умов щодо послуг, які відповідно до законодавства повинні надаватись безкоштовно, щодо нарахування комісії. Стягнення неустойки у справі вважав таким, що не відповідає п. 18. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Щодо задоволення позову в іншій частині – в сумі 73393,50 гривень не заперечував.
23 квітня 2026 року представник позивача ТОВ «Споживчий центр» – Чехун Ю.В. за допомогою системи «Електронний суд» подала відповідь на відзив в якому наполягала, що Комісія у справі пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. Також комісія пов`язана з обслуговування і наданням ряду перелічених послуг: 1) організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, 5) консультаційні послуги, 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Оскільки такі умови по наданню комісії не оспорені відповідачем, і підписаний ОСОБА_1 договір в цій частині не оскаржений, позов в цій частині просить задовольнити. Щодо неустойки, наполягає, що Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до ЗУ «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустокий є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Розгляд справи просила здійснювати без участі представника позивача.
12 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача. 
В судове засідання сторони не з`явились, що однак з урахуванням поданих ними заяв, не перешкоджає вирішенню спору.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 02 липня 2025 року укладений кредитний договір (оферти) №02.07.2025-100002124. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 36000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 02.07.2025 року, строком на 140 днів, на умовах сплати процентів та комісії за користування кредитними коштами.
Під час укладання договору, позичальник ОСОБА_1 , використовуючи електронний підпис одноразовим ідентифікатором, 02.07.2025 року підписав Паспорт споживчого кредиту, Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, чим підтверджено укладення кредитного договору та отримання на свій рахунок коштів у розмірі 36000 грн., а отже акцептував умови договору. 
Зазначена обставина, та факт отримання кредитних коштів, стороною відповідача визнається і не оспорюється .
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися у встановлений зобов`язанням строк, належним чином відповідно до умов договору, вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно положень ч.1 ст.1049, ст.1054 ЦК України позика/кредит надається на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути позику/кредит у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити проценти. 
У зв`язку з невиконання відповідачем ОСОБА_1 вимог договору, у останнього утворилась заборгованість, яка станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 100154,07 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35971,32 гривень, за процентами в розмірі 43857,09 гривень, комісії – 2685,66 гривень, неустойки – 17640,00 гривень.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором від 02 липня 2025 року №02.07.2025-100002124 за тілом кредиту та за процентами є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Так ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» із заявкою кредитного договору №02.07.2025-100002124 (кредитної лінії), до умов якої сторони погодили кредит на банківський рахунок № НОМЕР_1 у сумі 36000 гривень на 140 днів з дати його надання, дата повернення кредиту – 18.11.2025 року, з фіксованою процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку користування кредитом. Комісія пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 5400 гривень, яка нараховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Денна процентна ставка – 0,82%. Процентна ставка відсотків річних 300,86%. Реальна річна процентна ставка 6469,12%. Неустойка за невиконання/неналежне виконання споживачем грошових зобов`язань – 360 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. 
Щодо нарахованих процентів відповідно до умов погодженого сторонами правочину в розмірі 43857,09 гривень (денна процентна ставка – 0,82%, річна – 300,86%) сторона відповідача не заперечує та погоджується з їх стягненням, а тому суд не вбачає перешкод для задоволення позову в цій частині. 
Щодо нарахованих неустойки, то суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває по теперішній час.
Верховний Суд у постанові від 12.02.2025 року у справі № 758/5318/23 зробив висновок, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Стороною позивача нараховано неустойка за невиконання/неналежне виконання споживачем грошових зобов`язань – із розрахунку по 360 гривень за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, розміром, згідно позовної заяви і розрахунку – 17640,00 гривень.
Однак така сума нарахована у період дії воєнного стану, протягом якого відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь кредитора і суд вважає за можливе безпосередньо застосувати пункт 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, оскільки саме вказаним положенням урегульовані спірні правовідносини. 
За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивач про стягнення неустойки у розмірі 17640,00 гривень призводить до необґрунтованого безпідставного збагачення сторони позивача, та у період дії воєнного стану застосовано неправомірно, навіть у договорі про надання споживчого кредиту, без урахування заборони передбаченої п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України є безпідставною, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову. 
Щодо комісії за обслуговування кредитної заборгованості
Позивач крім заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування ним також заявив до стягнення комісію за видачу кредиту – 15% від суми кредиту, тобто в розмірі 5400 гривень.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Законом України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV Закон України «Про захист прав споживачів» був викладений в новій редакції, яка запровадила законодавче регулювання права споживача в разі придбання ним продукції у кредит (стаття 11) та визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача внаслідок їх несправедливості (стаття 18). Натомість, в частині першій статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) передбачалося, що умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними. Тобто була закріплена інша правова конструкція недійсності умов договору.
Аналізуючи зазначене, пункт заявки кредитного договору №02.07.2025-100002124 (кредитної лінії), від 02 липня 2025 року і паспорт споживчого кредиту, які встановлюють обов`язок позичальника сплачувати комісію за управління кредитом у розмірі 15% від суми кредиту, є несправедливим, та така умова договору є нікчемною, тому вимога щодо стягнення комісії не підлягає задоволенню. 
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що борг за тілом кредиту становить 35971,32 гривень, за процентами – 43857,09 гривень, комісією – 2685,66 гривень, неустойка – 17640,00 гривень.
Отже, встановлення судом факту неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог лише у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 35971,32 гривень і процентами в сумі 43857,09 гривень, що визнається відповідачем. 
Процедура розподілу сплачених відповідачем платежів за кредитним договором не була предметом судового розгляду, а тому раніше сплачені кошти ні підлягають зарахуванню в розмір цієї заборгованості. 
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Тому суд стягує частково з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду, а саме судовий збір в сумі 1930,79 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625-627, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 10-13, 81, 141, 263, 265, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги – задовольнити частково.
Стягнути зОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А, код ЄДРПОУ 37356833):
– заборгованість за кредитним договором №02.07.2025-100002124 від 02.07.2025 року у розмірі 79828,41 гривень (сімдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім гривень 41 коп.), що складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 35 971,32 грн., за процентами в розмірі 43 857,09 грн.
– судовий збір у розмірі 1930,79 гривень (одна тисяча дев`ятсот тридцять гривень 79 коп.).
В задоволенні іншої частини позову – відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано. 
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня складання повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Бредун