ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6903/22 Суддя (судді) першої інстанції: Хромова О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді:	 	Беспалова О. О.	
суддів:	 	Ключковича В. Ю., Епель О. В.	
за участю секретаря:	 	Волошка О. Л. 	

позивача ОСОБА_1 , перекладача Бази Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 27 листопада 2025 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту 27.11.2025року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця та рішення про заборону в`їзду в Україну, -
В С Т А Н О В И В:
Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування рішення про примусове повернення іноземця та рішення про заборону в`їзду в Україну.
На виконання положень пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-ІХ «Про ліквідацію окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», скеровано за належністю матеріали адміністративної справи № 640/6903/22 до Донецького окружного адміністративного суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року прийнято до розгляду адміністративну справу № 640/6903/22 за позовом громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року адміністративну справу № 640/6903/22 за позовом громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, передано за предметною підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва.
Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 27 листопада 2025 року позов задоволено частково. 
Скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 20 квітня 2022 року № 193 в частині заборони в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки громадянину Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі. 
До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 (позивач), ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Республіки Узбекистан, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 , виданого 11 листопада 2019 року.
20 квітня 2022 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області Зіловою Н.С., керуючись статтями 254, 255, 256 КУпАП складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 010259 про те, що 20 квітня 2022 року о 14-40 год. за адресою: блок пост «Форест-Клаб» Оболонь виявлено громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживання без документів на право проживання в Україні, місце скоєння правопорушення: блок пост «Форест-Клаб» Оболонь, за що передбачена відповідальність відповідно до частини другої статті 203 КУпАП.
Протокол містить особистий підпис ОСОБА_1 , а також розписку про отримання копії протоколу. Також протокол містить підпис ОСОБА_1 , яким останній підтвердив, що послуг перекладача не потребує.
Також наявне клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи про адміністративне правопорушення, який призначено на 20 квітня 2022 року на 15-40 год., за його відсутності, про що він проставив особистий підпис.
У письмових пояснень ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) від 20 квітня 2022 року зазначено, що він ознайомлений зі змістом статті 63 Конституції України, положення статті йому зрозумілі, про що він проставив особистий підпис.
По суті заданих йому питань пояснив, що в Україну він прибув 09 серпня 2021 року через КП «Бориспіль» з приватною метою. Неофіційно влаштувався водієм в службу таксі «Уклон». За результатами роботи отримав заробітну плату у розмірі від 9 000,00 грн до 12 000,00 грн. Проживав за рахунок зароблених коштів в квартирі, в якій винаймає кімнату та за яку сплачує 3 000,00 грн на місяць. Після закінчення строків перебування не залишив територію України, оскільки ще мав незакінчені особисті справи, хоча усвідомлював, що цим умисно порушив законодавство України. Документи для отримання посвідки на тимчасове проживання не подавав. Документи для отримання дозволу на імміграцію в Україну не подавав. Дозволу для застосування праці іноземців не отримував. Для продовження строків перебування на території України не звертався. Рідних або близьких на території України не має. Претензій до співробітників міграційної служби не має.
ОСОБА_1 зазначив, що українську мову розуміє, послуг перекладача не потребує, про що проставив особистий підпис.
20 квітня 2022 року першим заступником начальника ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області Пустовіт О.О., розглянувши справу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про порушення статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКМ № 010259 від 20 квітня 2022 року, установлено, що 20 квітня 2022 року о 14-40 год за адресою: блок пост «Форест-Клаб» Оболонь виявлено громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні, місце скоєння правопорушення: блок пост «Форест-Клаб» Оболонь, що є порушенням статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 203 КУпАП. Ураховуючи викладене, обставини та матеріали справи, а також вимоги законодавства постановлено, відповідно до частини першої статті 203 КУпАП накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 грн
В матеріалах справи також міститься копія Рішення ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області від 20 квітня 2022 року № 193 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого першим заступником начальника ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області Пустовітом О.О. 20 квітня 2022 року.
Головним спеціалістом відділу адміністративної діяльності управління міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Зіловою Н.С. за результатами розгляду матеріалів щодо громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , установлено, що 20 квітня 2022 року працівниками Оболонського УМП ГУ НП у місті Києві на блок посту «Форест Клаб» виявлено громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні. У ході опитування пояснив, що в Україну прибув 09 серпня 2021 року через КП «Бориспіль» з приватною метою. Неофіційно влаштувався водієм в службу таксі «Уклон». За результатами роботи отримав заробітну плату у розмірі від 9 000,00 грн до 12 000,00 грн. Проживав за рахунок зароблених коштів в квартирі, в якій винаймає кімнату та за яку сплачує 3 000,00 грн на місяць. Після закінчення строків перебування не залишив територію України, оскільки ще мав незакінчені особисті справи, хоча усвідомлював, що цим умисно порушив законодавство України. Документи для отримання посвідки на тимчасове проживання не подавав. Документи для отримання дозволу на імміграцію в Україну не подавав. Дозволу для застосування праці іноземців не отримував. Для продовження строків перебування на території України не звертався. Рідних або близьких на території України не має. За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, працівниками ЦМУ ДМС в місті Києві та Київській області відносно громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 203 КУпАП (ПР МКМ 010259 від 20 квітня 2022 року).
Зроблено висновок, що встановлені обставини, а саме: нелегальне становище громадянина Узбекистану ОСОБА_1 , свідчать про те, що ним порушені вимоги статей 4, 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Враховуючи викладене та з метою виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішено: 1) примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Узбекистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) зобов`язати позивача покинути територію України у термін до 05 травня 2022 року; 3) заборони в`їзд на територію України строком на 3 роки; 4) повідомити прокурора міста Києва.
До матеріалів справи також долучено письмову розписку від 20 квітня 2022 року, вчинену ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій позивач підтвердив, що за порушення законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інтересів національної безпеки України чи охорони громадського порядку, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні прийнято рішення про примусове повернення позивача. Зобов`язується не пізніше 05 травня 2022 року залишити територію України. З вимогами статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» щодо видворення в примусовому порядку у разу ухилення від виїзду за межі України у визначений строк ознайомлений.
Шляхом проставлення особистого підпису ОСОБА_1 засвідчив отримання копії рішення, а також підтвердив, що українську мову розуміє та послуг перекладача не потребує.
Отже, судом встановлено, що громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає на території України без відповідних документів на право проживання в Україні, постійного законного джерела існування, дозволу на працевлаштування, не має. За отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту на території України до підрозділів ДМС України не звертався.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VІ), який визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Приписи статті 3 Закону № 3773-VІ, які кореспондують з положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Статтею 4 Закону № 3773-VІ визначений виключний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.
Зокрема, відповідно до частини шістнадцятої статті 4 Закону № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 3773-VІ строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Пункт 2 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, передбачає, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:
1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;
2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач прибув в Україну 09 серпня 2021 року через КП «Бориспіль» та відповідно до вищезазначених положень законодавства мав право на перебування на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3773-VІ іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 4 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення, зокрема, органу ДМС.
Згідно з пунктом 5 Інструкції підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни, зокрема, є дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Тобто, порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства у розумінні цього Закону вважається, у тому числі, перебування особи на території України без законних на те підстав, що мало місце у даному випадку після скасування посвідки на тимчасове проживання.
Такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 802/294/17-а, від 18 червня 2020 року у справі № 758/13408/18, від 20 вересня 2022 року у справі № 755/7030/21.
Зміст позовної заяви та долучені до неї матеріали свідчить про обізнаність позивача з обставинами, що стали підставою для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження. Зокрема, з пояснень позивача та матеріалів адміністративної справи вбачається, що він усвідомлював факт спливу встановленого строку перебування на території України та відсутність у нього документів, які надавали б право на подальше проживання (перебування). Водночас будь-яких належних і допустимих доказів звернення до органів Державної міграційної служби з метою оформлення дозволу на тимчасове проживання, продовження строку перебування або легалізації свого статусу позивачем до суду не подано, а наведені у позові твердження про усні відмови у прийнятті документів документального підтвердження не знайшли.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав, що забороняють примусове повернення, колегія суддів встановила відсутність обставин, передбачених статтею 31 Закону № 3773-VІ, за яких іноземець не може бути примусово повернутий до країни походження або третьої країни.
Матеріали справи не містять доказів того, що повернення позивача створює загрозу його життю чи свободі, пов`язане з ризиком катування, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження, або ж з відсутністю медичної допомоги, яка є життєво необхідною.
Так само позивач не звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Доводи апелянта про те, що строк його перебування на території України було перевищено незначно, не спростовують установленого у справі факту порушення вимог міграційного законодавства та не можуть бути підставою для визнання протиправним рішення про примусове повернення.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не ставить можливість застосування примусового повернення у залежність від тривалості порушення, а визначає підставою для його застосування сам факт порушення іноземцем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства (частина перша статті 26).
Відтак перевищення строку перебування, незалежно від його тривалості, свідчить про відсутність у особи законних підстав для подальшого перебування на території України та зумовлює правомірне реагування уповноваженого органу у спосіб, прямо передбачений законом.
Також колегія суддів критично оцінює доводи апелянта в частині порушення його прав та інтересів при винесенні оскаржуваних рішень. 
Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано апелянтом, протокол про адміністративне правопорушення від 20 квітня 2022 року ПР МКМ № 010259 та розписка про оголошення та вручення рішення підтверджують, що позивачем самостійно вказано на відсутність потреби у залученні перекладача, оскільки він володіє мовою, чи адвоката. Також, апелянт сам вказав на здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення у його відсутності. 
Долучена до матеріалів справи розписка від 20 квітня 2022 року також свідчить, що рішення від 20 квітня 2022 року № 193 про примусове повернення та про зобов`язання залишити територію України не пізніше 05 травня 2022 року оголошено у присутності позивача та вручено йому під підпис.
Крім того, як вірно зауважено судом першої інстанції, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24 березня 1988 року по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).
Щодо тверджень про непропорційність застосованого заходу у вигляді примусового повернення, то в даному випадку примусове повернення застосовано як необхідний та прямо передбачений законом спосіб припинення незаконного перебування особи, яка не має документів на право проживання (перебування) і не довела вчинення дій для легалізації свого статусу.
На відміну від додаткових обмежувальних заходів, зокрема заборони в`їзду, примусове повернення не має карального характеру, а є базовим інструментом державного міграційного контролю, який відповідає меті та змісту статті 26 Закону № 3773-VI.
Посилання апелянта на порушення його права на повагу до приватного і сімейного життя відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не може бути прийняте, оскільки матеріали справи не містять документального підтвердження цього факту і доказів існування таких сталих сімейних зв`язків в Україні, які б об`єктивно унеможливлювали виконання рішення про примусове повернення або свідчили про його непропорційність.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення ЦМУ ДМС України у м. Києві та Київській області про примусове повернення позивача до країни походження прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом № 3773-VI, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.
Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 27 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця та рішення про заборону в`їзду в Україну залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач  	О. О. Беспалов	
Суддя 	В. Ю. Ключкович	
Суддя	О. В. Епель 	

(Повний текст постанови складено 28.04. 2026)