МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 травня 2026 р.  	№ 400/2754/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 	

до відповідача	Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, пров. Бебюш Капон, 16,м. Первомайськ,Первомайський р-н, Миколаївська обл.,55213, 	

про	визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; скасування постанов від 30.01.2026 ВП № 79767448, № 79767654, № 79767849,	

До Миколаївського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області (далі - відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправними та скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень №79767448, №79767654, №79767849, винесені 30.01.2026 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ізбаш Діаною Сергіївною при примусовому виконанні виконавчих листів, виданих Миколаївським окружним адміністративним судом 28.10.2025 у справі №400/6758/24;
- зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Миколаївським окружним адміністративним судом 28.10.2025 у справі №400/6758/24.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у виконавчих провадженнях №79767448, №79767654, №79767849 він є стягувачем. Відповідач 30.01.2026 року виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень №79767448, №79767654, №79767849 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Позивач вважає такі постанови протиправними, оскільки рішення суду фактично не виконано. При цьому, на думку позивача, відсутні належні докази, які б підтверджували вжиття виконавцем вичерпних заходів з виконання рішення. Також, позивач звертає увагу, що доказом невиконання рішення суду боржником є Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026 року у справі № 400/6758/24, якою встановлено невиконання рішення суду та встановлено судовий контроль. 
Позовна заява залишалась без руху ухвалою від 19.03.2026 року.
Ухвалою суду від 02.04.2026 року суд відкрив провадження у справі, постановив, що справа розглядатиметься за правилами позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ з особливостями, передбаченими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що 31.01.2026 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання рішення. Підстави для подальшого здійснення виконавчих дій були відсутні, державний виконавець зобов`язаний був закінчити провадження. Таким чином, бездіяльність відсутня, а постанови є правомірними. Також, відповідач зазначає, що Державний виконавець не уповноважений оцінювати правильність виконання рішення по суті. Суть скарги зводиться до незгоди скаржника з тим, як саме виконано рішення суду (розмір виплат, довідки тощо). Державний виконавець перевіряє факт виконання, а не правильність бухгалтерських розрахунків. Він не має повноважень втручатися у фінансові розрахунки боржника та не може підміняти собою суд і розглядати спір щодо розміру нарахувань.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій заперечує обґрунтування відповідача та зазначає, що надані відповідачу боржником докази виконання рішення суду не можуть вважатись належним виконанням рішення суду, оскільки фактично боржником були надані довідки з зазначенням аналогічних відомостей, як і в попередньо виданих до рішення суду. За таких обставин, посилання відповідача у відзиві про наявність правових підстав для закінчення виконавчих проваджень з підстав фактичного виконання судових рішень є недоречним. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Дослідивши докази, суд, -
ВСТАНОВИВ:
В Першому відділі державної виконавчої служби Первомайського району Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебували виконавчі провадження: 
- №79767654 щодо примусового виконання виконавчого листа №400/6758/24, виданого 28.10.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 провести перерахунок, нарахування та доплату одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 з військової служби згідно з вимогами пункту 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.09.2014 р. №460, в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, тобто з розрахункової величини 80%.
- № 79767448 щодо примусового виконання виконавчого листа №400/6758/24, виданого 28.10.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виготовити та направити ОСОБА_1 довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Додаток 8 до Порядку подання та оформлення документів про призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») та довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зі зазначенням розміру грошового забезпечення за період з 27.09.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 року та Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- № 79767849 щодо примусового виконання виконавчого листа №400/6758/24, виданого 28.10.2025 року Миколаївським окружним адміністративним судом, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 виготовити новий грошовий атестат ОСОБА_1 із зазначенням в ньому одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, розрахованої згідно з вимогами пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 р. №460.
Так, 09.12.2025 року державним виконавцем Першого відділу Діаною Ізбаш відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) винесено постанови у ВП 79767654, ВП 79767448, ВП 79767849: 1. Про відкриття виконавчого провадження; 2. Про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 3. Про стягнення виконавчого збору. 
17.11.2025 року за вихідним №5411 на адресу Першого відділу від боржника надійшла заява та документи на підтвердження виконання рішення суду у справі №400/6758/24 (ВП 79767448). 
29.12.2025 року за вихідним №1969 на адресу Першого відділу від боржника надійшла заява та та документи на підтвердження виконання рішення суду у справі №400/6758/24 (ВП 79767654). 
30.12.2025 року за вихідним №1967 на адресу Першого відділу від боржника надійшла заява та документи на підтвердження виконання рішення суду у справі №400/6758/24 (ВП 79767448). 
30.12.2025 року за вихідним №1966 на адресу Першого відділу від боржника надійшла заява та документи на підтвердження виконання рішення суду у справі №400/6758/24 (ВП 79767849). 
06.01.2026 року за вхідним № 271 на адресу відповідача від стягувача надійшла заява у якій він зазначив, що військова частина не виконала рішення суду, надані ними документи (грошовий атестат, довідки, відомості) не підтверджують реального виконання.
31.01.2026 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання рішення.
Вважаючи протиправними постанови про закінчення виконавчих проваджень №79767448, №79767654, №79767849 від 30.01.2026 року, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Так, з матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача ннадходив лист боржника від 17.11.2025 №5413/р, в якому останній повідомляє про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.10.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.08.2025 у справі №400/6758/24.
Однак, у вказаному листі відсутні детальні розрахунки перерахунку грошового забезпечення позивача та його складових, зокрема додаткових видів грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільнені, відповідно до вищевказаних рішень суду у даній справі, що свідчить про невідповідність вказаного доказу критеріям достовірності та достатності, у розумінні положення статей 75-76 КАС України.
Разом з тим, як зазначає позивач, не спростовується відповідачем, а також підтверджується матеріалами справи, у довідці №24/5/989 від 15.10.2025, яка була виготовлена і направлена ОСОБА_1 на виконання рішення суду від 21.10.2024, міститься аналогічна інформація щодо розмірів грошового забезпечення, його складових, як і в попередній довідці №24/5/419 від 11.06.2024.
Вказане свідчить також про невиконання відповідачем рішення також і в частині зобов`язання відповідача надати позивачу довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з урахування розміру грошового забезпечення позивача розрахованого із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року за спірний період».
З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що відповідач виніс передчасно оскаржувані постанови, адже відповідач вказуючи на фактичне виконання боржником рішення суду не перевірив надані боржником докази на підтвердження виконання рішення суду. Як вже встановлено судом надані боржником докази не підтверджують фактичне виконання рішення суду. 
Суд відхиляє посилання відповідача, що Державний виконавець не уповноважений оцінювати правильність виконання рішення по суті, адже повноваження щодо вчинення дій з примусового виконання рішення суду, зокрема і щодо перевірки його виконання, належать насамперед до повноважень виконавців. 
Так, ч. 3 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.
Постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесені передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Відтак, підлягають скасуванню як протиправні. 
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно зі ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору судом не здійснюється, оскільки позивач на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору. 
При цьому, позивач просить стягнути судові витрати у вигляді правничої допомоги в сумі 7000 грн. 
До позову позивач додав ордер на надання правничої допомоги, Договір про надання правничої допомоги № 14 від 09.10.2024 року, акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги № 14 від 09.05.2024 року на суму 7000 грн.
Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частинами першою третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Верховний Суд неодноразово висловлював позицію (зокрема, постанови від 20 травня 2020 р. у справі № 240/3888/19, від 31 березня 2020 р. у справі №726/549/19, від 11 грудня 2019 р. у справі №2040/6747/18), що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22.04.21 р. у справі № 640/194/98/19.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 р. у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 р. у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 р. у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Зважаючи на те, що у наданих представником позивача документах відсутні відомості про час, витрачений на правову допомогу та неможливо достеменно встановити витрати в розмірі 7000 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241-246, 262 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (пров. Бебюш Капон, 16,м. Первомайськ,Первомайський р-н, Миколаївська область,55213, ідентифікаційний код 45065450) задовольнити. 
2. Визнати протиправними та скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень №79767448, №79767654, №79767849, винесені 30.01.2026 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ізбаш Діаною Сергіївною при примусовому виконанні виконавчих листів, виданих Миколаївським окружним адміністративним судом 28.10.2025 у справі №400/6758/24. 
3. Зобов`язати Перший відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (пров. Капон Бебюш,16, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213, ЄДРПОУ 45065450) відновити виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Миколаївським окружним адміністративним судом 28.10.2025 у справі №400/6758/24.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 

Суддя В. С. Брагар