Справа № 127/5235/26
Провадження № 2/127/1439/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2026   м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: 
головуючої судді Бессараб Н.М.,
при секретарі Гондарук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.10.2020 між ОСОБА_1 і ТОВ «Авентус Україна» був укладений договір №3034905 про надання споживчого кредиту (надалі – Договір), відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 15000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 49200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15000 грн.; заборгованість за процентами – 34200 грн. 30.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №ККАУ-30042021, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3034905 від 10.10.2020 і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора за зобов’язаннями ОСОБА_1 по кредитному договору №3034905 від 10.10.2020. Враховуючи наявну заборгованість за кредитним договором позивач звернувся до суду позовом.
04.03.2026 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю; застосувати передбачені законом пільги та звільнити відповідача від сплати процентів за користування кредитом; виключити із суми заявленої заборгованості проценти, нараховані за кредитним договором та провести судовий перерахунок заборгованості за кредитним договором, що є предметом справи; відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, судового збору або зменшити їх розмір як неспівмірні. Зокрема, відповідач вказував, що він є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням НОМЕР_1 (додається). Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасники бойових дій звільняються від сплати процентів за користування кредитами, а також штрафних санкцій (пені, штрафів) за такими зобов`язаннями. Позивачем у даній справі заявлено вимоги про стягнення заборгованості в сумі 49200 грн. до складу якої включено проценти в сумі 34200 грн. за користування кредитом, нараховані у період, коли відповідач мав статус учасника бойових дій. Таким чином, нарахування та стягнення процентів за кредитом щодо особи, яка має статус учасника бойових дій, суперечить вимогам чинного законодавства України та порушує гарантовані державою соціальні пільги. Враховуючи викладене, проценти за користування кредитом підлягають виключенню із загального розміру заявлених позовних вимог. Також відповідач просив застосувати строки позовної давності, оскільки договір укладений 10.10.2020. Позивач зазначає, що зобов`язання не виконувались. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність становить 3 роки. Оскільки строк виконання зобов`язання сплинув у 2020–2021 роках, а позивач звернувся до суду лише у 2026 році, тобто після спливу позовної давності.
У судове засідання представник позивача не з`явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 також до суду не з`явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 10.10.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» був укладений договір №3034905 про надання споживчого кредиту, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором М293167.
Відповідно до умов договору №3034905 від 10.10.2020 товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 15000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредит видається у безготівковій формі шляхом перерахування за реквізитами платіжної картки позичальника строком на 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. 
Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: знижена процентна ставка становить 1,62% від суми кредиту за кожний день, застосовується у межах строку надання кредиту (без пролонгацій). Стандартна процента ставка становить 1,90% від суми кредиту за кожний день. 
Кредитний договір №3034905 від 10.10.2020 підписаний відповідачем ОСОБА_1 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора М293167. 
Відповідачу ОСОБА_1 , маска картки НОМЕР_2 , код авторизації НОМЕР_3 , номер транзакції в системі WayForPay – сrеditplus 11318614 кредитні кошти в розмірі 15000 грн. були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору №3034905 від 10.10.2020, що підтверджено листом ТОВ ФК «Вей Фор Пей» №6510-ВП від 16.12.2025.
Крім того, відповідно до інформації АТ «Сенс Банк» №4084-БТ-32.3/2026 від 13.03.2026, ОСОБА_1 є клієнтом банку, на його ім`я відкрито картку (маска картки НОМЕР_4 ), на яку 10.10.2020 було зараховано кредитні грошові кошти в сумі 15000 грн.
Таким чином, ТОВ «Авентус Україна» умови договору виконало в повному обсязі, а відповідач умов договору не виконав, кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 49200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15000 грн.; заборгованість за процентами – 34200 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
30.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №ККАУ-30042021, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №3034905 від 10.10.2020 і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу кредитора за зобов’язаннями ОСОБА_1 по кредитному договору №3034905 від 10.10.2020, в тому числі й щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 49200 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15000 грн.; заборгованість за процентами – 34200 грн.
13.02.2026 на адресу відповідача позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було направлено досудову вимогу щодо виконання зобов`язань за кредитним договором, яка відповідачем залишена без реагування.
Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
З матеріалів справи вбачається, що договір №3034905 від 10.10.2020 відповідачем ОСОБА_1 укладено шляхом його підписання разом з графіком платежів та паспортом споживчого кредиту електронним підписом з одноразовим ідентифікатором М293167.
У справі №524/5556/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21.
З урахуванням наведеного, суд встановив, що кредитний договір №3034905 від 10.10.2020 укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач не надав суду належних доказів про те, що договір укладено іншою особою і грошові кошти в сумі 15000 грн. перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, тому суд дійшов висновку про факт укладення кредитного договору.
Подібні правові за змістом висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі №757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі №212/10457/21.
У зв`язку з викладеним, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що ним кредитний договір №3034905 від 10.10.2020 не укладався, судом відхиляються як безпідставні.
Оскільки відповідач суму боргу в розмірі 15000 грн. не повернув, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо доводів відповідача про неправомірність нарахування йому процентів, то суд дійшов такого висновку.
Умовами договору №3034905 від 10.10.2020 визначено, що кредит надається строком на 30 днів. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: знижена процентна ставка становить 1,62% від суми кредиту за кожний день, застосовується у межах строку надання кредиту (без пролонгацій). Стандартна процента ставка становить 1,90% від суми кредиту за кожний день. 
Пунктом 4.1 договору визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, тобто на 30 днів.
Згідно з п. 4.2 договору споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.3 договору.
Пунктом 4.3 договору визначено, що пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
З наданих позивачем суду доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 будь-яких платежів на користь товариства з моменту отримання кредиту не здійснював та не ініціював продовження строку користування кредитом.
Отже, виходячи з умов договору та фактичних обставин справи, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитними коштами в межах строку дії договору з 10.10.2020 до 09.11.2020 в розмірі 8550 грн., у стягненні решти суми процентів необхідно відмовити, оскільки вони нараховані поза межами строку дії кредитного договору.
Суд відхиляє доводи відповідача щодо неправомірності стягнення процентів за користування кредитними коштами, оскільки він має пільги відповідно до частини 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого учасники бойових дій звільняються від сплати процентів за користування кредитом, з таких підстав.
Згідно з частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Згідно з чинним законодавством статус військовослужбовця в Україні підтверджується військовим квитком (для рядового, сержантського та старшинського складу), посвідченням офіцера або тимчасовим посвідченням. Також документами, що засвідчують проходження військової служби, є електронний військово-обліковий документ, довідка з військової частини (Форма 5) або витяг із наказу про зарахування до списків військової частини.
Відповідач ОСОБА_1 згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 03.07.2015 є учасником бойових дій.
Згідно з довідкою ГУ Національної поліції у Вінницькій області №88365-2026 від 23.04.2026, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проходив службу в органах внутрішніх справ з 17.06.2014 по 06.11.2015 та з 07.11.2015 по теперішній час проходить службу у поліції.
Відповідач ОСОБА_1 подав суду письмові пояснення, в яких вказав, що не перебував на військовій службі у Збройних Силах України чи інших формуваннях, створених відповідно до законів України та не мав статусу військовослужбовця.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не надав суду належних доказів, які підтверджують, що він має статус військовослужбовця, а тому на нього в даному випадку не поширюється дія частини 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і тому відповідач ОСОБА_1 не звільняється від сплати процентів за користування кредитом.
Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає про таке.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У ч. 1 ст. 261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30 березня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Тобто строки, передбачені статтею 257 ЦК України (загальна позовна давність) продовжено на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
При цьому, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення позивача до суду з даним позовом.
На підставі викладеного, враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п. 12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п. 19 Перехідних положень ЦК України) суд вважає, що загальний строк позовної давності в три роки по вимозі про стягнення заборгованості було продовжено та позивачем не було пропущено строк при зверненні до суду з даним позовом.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково (на 47,86%), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1274,22 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3828,80 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, -
В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №3034905 від 10.10.2020 в загальному розмірі 23550 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 15000 грн.; заборгованість за процентами – 8550 грн., судовий збір у розмірі 1274,22 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3828,80 грн.
У задоволенні решти суми позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», адреса: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, м. Львів, 79018, ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: