Справа № 603/100/26
Провадження №2/603/112/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року	м. Монастириська	

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Пасічника А.З.,
при секретарі судового засідання Бішко І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права власності та визнання права на завершення приватизації,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник – адвокат Андрусенко І.Я. на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВО № 1125492 від 30.12.2025, звернулась до суду з позовом до Монастириської міської ради в якому просить: 
1.Визнати за собою право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» з тамбуром під літерою «А1», кухнею під літерою «А2», кладовою під літерою «А3», кімнатою під літерою А4» загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Стайня під літерою «Б», Стодола під літерою «В», Стайня під літерою «Г». 
2.Визнати за собою в порядку спадкування право на завершення приватизації та право на реєстрацію за собою права власності (речового права) на:
- земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд площею 0,19 га, яка була передана ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність згідно з рішенням 9 сесії 2 скликання Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 № 62 «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Устя-Зелене, Міжгір`я, Лука та х.Грабина»;
- земельну ділянку для ведення особистого господарства площею, яка була передана ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність згідно з рішенням 9 сесії 2 скликання Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 № 62 «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Устя-Зелене, Міжгір`я, Лука та х.Грабина».
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 25 лютого 2026 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив про те, що після смерті тітки позивача – ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, до якого входить: житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельні ділянки з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд площею 0,19 га та для ведення особистого господарства площею 0,46 га, які були передані їй безкоштовно у приватну власність згідно рішення 9 сесії 2 скликання Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 за № 62 «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Устя-Зелене, Міжгір`я, Лука та х.Грабина», яке ОСОБА_2 заповіла позивачу та ОСОБА_3 . ОСОБА_3 свою частину спадщини не прийняла. Факт прийняття спадщини позивачем підтверджується рішенням суду, однак оформити спадкові права на зазначене майно не може з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинковолодіння, а також не розроблення спадкодавцем за життя технічної документації на земельні ділянки. З огляду на наведені обставини просить визнати за ОСОБА_1 право власності на вищезазначене спадкове майно. 
Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Андрусенко І. Я. у судове засідання не з`явилися, представник разом із позовом просив дану справу розглядати без його з позивачем участі.
Відповідач Монастириська міська рада не забезпечили явку представника у судове засідання, у відзиві на позовну заяву просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, з обставинами, викладеними у позові, погоджуються. Інші заяви в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 учасник справи, має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Вважаю, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами проведення підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, встановлені такі обставини.
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Устя-Зеленською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 02 січня 2014 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За життя ОСОБА_2 склала заповіт, який 23.11.2001 посвідчений секретарем Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, яким все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, а також все те на що за законом буде мати право вона заповіла в рівних долях ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно з копією рішення виконавчого комітету Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 22.10.1993 за № 42 «Про оформлення права власності на житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_2 », останній вирішив погодитись з оцінкою матеріалів та пропозицією Бережанського бюро технічної інвентаризації про встановлення факту належності і визнання права власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Лука і встановити право власності за ОСОБА_2 . 
Відповідно до копії технічного паспорта на будинковолодіння АДРЕСА_2 , володільцем якого зазначена ОСОБА_2 видно те, що загальна площа будинку становить 42,2 кв. м. 
У відповіді № 50 від 07 квітня 2026 року на адвокатський запит КП «Монастириське бюро технічної інвентаризації» повідомило про те, що за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 22.10.1993 зареєстрований житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входять житловий будинок під літерою «А» загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 20,7 кв.м., Стайня під літерою «Б», Стодола під літерою «В», Стайня під літерою «Г». 
З довідки № 328 від 31.12.2025, яка видана виконкомом Монастириської міської ради видно те, що житловий будинок, загальною площею 42,2 кв.м., з яких 20,7 кв.м житлова плаща, який розташований у АДРЕСА_1 згідно даних погосподарських книг належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Зазначене узгоджується із наданими копіями погосподарських книг с. Лука за період 1985 по 2015 роки, відповідно до яких будинковолодіння за особовим рахунком № НОМЕР_2 (дані за 1991-1995 роки), номер якого з 2001 року змінений на № НОМЕР_3 , що знаходиться у АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 , 1930 р.н. Окрім того, із зазначених погосподарських книг видно те, що зазначене будинковолодіння відносилось до суспільної групи – колгоспний двір. Дані про інших осіб, які проживали разом з ОСОБА_2 відсутні. 
Відтак із зазначеного слідує те, що житловий будинок в АДРЕСА_2 та житловий будинок по АДРЕСА_1 є одним і тим же житловим будинком, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 22.10.1993. 
Відповідно до копії газети «Свобода» № 9 (579) від 04 березня 2026 року в рубриці «вважати недійними» є оголошення такого змісту: «загублене свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок від 22.10.1993, видане на підставі рішення виконкому Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів № 42 від 22.10.1993 на ім`я ОСОБА_2 , вважати недійсним».
ІНФОРМАЦІЯ_5 на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 виготовлений технічний паспорт, до якого входить: одноповерховий житловий будинок під літерою «А» з тамбуром під літерою «А1», кухнею під літерою «А2», кладовою під літерою «А3», кімнатою під літерою А4» загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Стайня під літерою «Б», Стодола під літерою «В», Стайня під літерою «Г». 
З довідки № 329 від 31 грудня 2025 року, яка видана виконкомом Монастириської міської ради видно те, що площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд, які розташовані у АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно погосподарських книг та згідно земельно-облікових даних становить 0,19 га та для ведення особистого селянського господарства 0,46 га, які передані у приватну власність ОСОБА_2 на підставі рішення № 62 Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997.
Зазначене узгоджується із архівним витягом із протоколу дев`ятої сесії другого скликання Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19 серпня 1997 року, згідно з яким ОСОБА_2 на підставі рішення від 19 серпня 1997 року № 62 «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Устя-Зелене, Міжгір`я, Лука та х.Грабина» передані безкоштовно у приватну власність земельні ділянки: для ведення особистого господарства площею 0,46 га та для будівництва та обслуговування будівель площею 0,19 га. 
Факт родинних відносин між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00041047495 від 19.08.2023) та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 13.07.1985) підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00041047219 від 19 серпня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_6 (батько позивача) та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 26.08.1957, згідно з яким ОСОБА_6 (тітка позивача) народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками яких зазначені: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ).
Суд не вважає різницю в по батькові « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_9 », які зазначені у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00041047219 від 19 серпня 2023 року та свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 від 26.08.1957, оскільки відповідно до словника-довідника «Власні імена людей» за редакцією ОСОБА_11 , авторів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 2005 року видання зазначені по батькові є варіантами одного і того ж імені.
Згідно з листом Монастириської міської ради Тернопільської області № Г-124/05-01 від 12 лютого 2026 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,46 га та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,19 га з підстав відсутності доказів того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 .
Відповідно до листа за № 10/01-16 від 13 січня 2026 року завідувач Монастириської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав після смерті ОСОБА_2 через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також через відсутність розробленої технічної документації на земельні ділянки, які були передані ОСОБА_2 у приватну власність на підставі рішення Устя-Зеленської сільської ради Монастириського району Тернопільської області № 62 від 19.08.1997.
Факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_2 , а також не прийняття своєї частки спадщини ОСОБА_3 підтверджується рішенням Монастириського району Тернопільської області від 01 грудня 2023 року у справі № 603/572/23.
Відсутність інших спадкоємців підтверджується відповіддю Монастириської державної нотаріальної контори за № 107/01-16 від 20 березня 2026 року, з якої видно те, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не заводилась.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважаю, що позовні вимоги в інтересах ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі – ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року).
Пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31.10.1975 року, було визначено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, у тому числі, на підставі записів у погосподарських книгах.
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.
Окрім того, при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
До набрання чинності Законом України «Про власність», тобто до 15.04.1991 року, існували суспільні групи господарств робітничий та колгоспний двір, і відносини щодо них були врегульовані різними нормативно-правовими актами.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української PCP (1963 року) передбачалось, що майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.
Відповідно до вимог ст. 13 Закону Української PCP «Про сільську раду депутатів трудящих Української PCP» 1968 року на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25.05.1990 року, відповідно до п. 20 яких, суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства/сім`ї. Якщо будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, то положення статей 120, 123 Цивільного кодексу Української PCP, застосуванню не підлягають. У таких випадках слід керуватись вимогами Кодексу про шлюб та сім`ю Української PCP (1969 року), за яким суб`єктами права спільної сумісної власності вважалось тільки подружжя. 
Об`єктом спадкування у цій справі, є житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належав до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була тітка позивача – ОСОБА_2 та за якою було зареєстроване право власності на підставі рішення виконавчого комітету Устя-Зеленської сільської ради від 22.10.1993, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок 22.10.1993. Однак станом на дату розгляду справи таке втрачене. 
Окрім того, об`єктом спадкування є також земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд площею 0,19 га та для ведення особистого господарства площею 0,46 га, які на підставі передані ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність згідно з рішенням 9 сесії 2 скликання Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 № 62 «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Устя-Зелене, Міжгір`я, Лука та х.Грабина».
Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України № 2768-III від 25 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.а ч. 3 ст. 152 ЗК України .
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 
Згідно правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, визначено «якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.
Окрім того, у вищезазначеній постанові зазначається - якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинності у 2006 році), до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
За змістом ч. ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
У силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Суд встановив те, що тітці позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 належав житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» з тамбуром під літерою «А1», кухнею під літерою «А2», кладовою під літерою «А3», кімнатою під літерою А4» загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Стайня під літерою «Б», Стодола під літерою «В», Стайня під літерою «Г», який відносився до суспільної групи – колгоспний двір та який був зареєстрований за останньою на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 22.10.1993, яке станом на дату розгляду справи втрачене, що підтверджується матеріалами справи. 
Також, ОСОБА_2 належали земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд площею 0,19 га та для ведення особистого господарства площею 0,46 га, які передані ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність на підставі рішення 9 сесії 2 скликання Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 № 62 «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Устя-Зелене, Міжгір`я, Лука та х.Грабина».
Все своє майно ОСОБА_2 заповіла ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 .
Факт прийняття ОСОБА_1 спадкового майна за заповітом, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 підтверджується рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2023 року. Також у зазначеному рішенні суд у мотивувальній частині рішення зазначив про те, що інша особа, якій ОСОБА_2 заповіла іншу частину свого майна, а саме ОСОБА_3 не прийняла спадщину. Дані про інших спадкоємців, які б мали обов`язкову частку на спадщину в матеріалах справи відсутні.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відтак матеріалами справи підтверджується факт прийняття спадщини позивачем та його не прийняття ОСОБА_3 , що свідчить про право позивача на все спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 . 
Оформити право власності на житловий будинок, а також на земельні ділянки, які предметом справи позивач не може, через втрату правовстановлюючого документу на житловий будинок та не розроблення технічної документації на земельні ділянки.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності доходжу висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити – шляхом визнання за нею право власності на вищезазначений житловий будинок, а також шляхом визнання за нею в порядку спадкування права на завершення приватизації та право на реєстрацію за собою права власності (речового права) на зазначені земельні ділянки.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1258, 1261, 1268-1270, 1273, 1296 ЦК України, суд, 

у х в а л и в:

Позов  ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права власності та визнання права на завершення приватизації– задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входить одноповерховий житловий будинок під літерою «А» з тамбуром під літерою «А1», кухнею під літерою «А2», кладовою під літерою «А3», кімнатою під літерою А4» загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 20.7 кв.м., Стайня під літерою «Б», Стодола під літерою «В», Стайня під літерою «Г».
Визнати за  ОСОБА_1 в порядку спадкування право на завершення приватизації та право на реєстрацію за  ОСОБА_1 права власності (речового права) на:
- земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд площею 0,19 га, яка була передана ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність згідно з рішенням 9 сесії 2 скликання Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 № 62 «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Устя-Зелене, Міжгір`я, Лука та х.Грабина»;
- земельну ділянку для ведення особистого господарства площею, яка була передана ОСОБА_2 безкоштовно у приватну власність згідно з рішенням 9 сесії 2 скликання Устя-Зеленської сільської Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 19.08.1997 № 62 «Про приватизацію земельних ділянок громадян с. Устя-Зелене, Міжгір`я, Лука та х.Грабина».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .
Відповідач: Монастириська міська рада Чортківського району Тернопільської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 19, м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ 04058433.

Головуючий суддя    А.З. Пасічник